П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11260/21	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Димерлія О.О.
суддів  Танасогло Т.М. ,  Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі №420/11260/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 , у підготовці та наданні до ГУ ПФУ в Одеській області довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 про визнання протиправним та скасування п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), для здійснення обчислення та перерахунку розміру пенсії позивача;
- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити дії щодо підготовки та надання до ГУ ПФУ в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення, станом на 29.01.2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2020 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), для проведення з 29.01.2020 року перерахунку основного розміру пенсії позивача;
- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити дії щодо підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення, станом на 01.01.2021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2021 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), для проведення з 01.01.2021 року перерахунку основного розміру пенсії позивача.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що згідно до приписів пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774 розрахунковою величиною для обрахування посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року.
При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем розраховано позивачу грошове забезпечення, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 року, що є значно меншим ніж станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року. 
Оскільки розрахунковою величиною розміру складових грошового забезпечення, які ураховуються для перерахунку пенсії є прожитковий мінімуму для працездатних осіб, який установлюється КМУ та щорічно збільшується, позивач переконаний у тому, що має право на видачу оновлених довідок станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року.
За наслідками розгляду даної справи Одеським окружним адміністративним судом 06 вересня 2021 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу відносно положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. №704 у редакції до внесення змін, внесених Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, у відповідача не має правових підстав для видачі довідок станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року із застосуванням розрахункової величини – мінімальної заробітної плати.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам та доказам позивача про порушення його прав стосовно підготовки та надання до ГУ ПФУ в Одеській області довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 року та на 01.01.2021 року, виходячи із розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного року.
Позивач, посилаючись на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, положення відновленої початкової редакції п.4 Постанови №704, статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», уважає протиправною відмову відповідача у виготовленні та направленні до пенсійного органу відповідних довідок про розмір його грошового забезпечення станом на 29.01.2020 року та на 01.01.2021 року.
Також, скаржник зазначає про не направлення на адресу позивача відзиву Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на позовну заяву, що є процесуальним порушенням, у зв`язку з чим означений відзив не можливо урахувати при розгляді справи.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції установлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Представник позивача – ОСОБА_2 звернулася до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, у якій просила підготувати нові довідки для перерахунку пенсії з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року.(а.с.21-22)
Листом № 943/7967 від 15 червня 2021 року відповідач відмовив представника позивача у видачі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року. 
У якості підстави для відмови, відповідач вказує на те, що посадовий оклад та оклад за військовим званням для перерахунку пенсії визначено правильно з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, оскільки обчислення розміру складових грошового забезпечення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини суперечить чинному законодавству. (а.с.23)
Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо не виготовлення та ненадання запитуваних довідок, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в контексті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, приписами ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, під час розгляду справи, адміністративний суд повинен установити наявність або відсутність порушених прав, свобод або законних інтересів позивача.
При цьому, ініціюючи позов, особа на власний розсуд   визначає, чи порушені її права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. 
Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто установлення, що рішення, дія або бездіяльність дійсно протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. 
Так, Конституційний Суд України у підпункті 3.6 пункту 3 рішення від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 зазначив, що системний аналіз поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.
У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», яке вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, який є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 уважав порушеними свої права, свободи та законні інтереси внаслідок відмови щодо підготовки та надання до ГУ ПФУ в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення позивача, станом на 29.01.2020 року та 01.01.2021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року.
Колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність реального порушення прав особи на момент звернення до суду. 
Виходячи зі змісту позову слідує, що представник позивача 01.06.2021 року звернулась до ООТЦК та СЦ із заявою в інтересах ОСОБА_1 , у якій порушено питання здійснення перерахунку та надання двох окремих довідок до ГУ ПФУ в Одеській області про розмір грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання розрахованих з 50 відсотків мінімальної заробітної плати, установленої законом станом на 01.01.2020 року та 01.01.2021 року.
Відповідно ООТЦК та СЦ листом від 15.06.2021 року відмовив у задоволенні заяви представника позивача та окремо наголосив, що згідно із приписами пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року за №1774-VIII, установлено, що після набрання чинності цим Законом, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Не погоджуючись саме з означеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.
Апеляційний суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів. У випадку задоволення судом позовних вимог, прийняте рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звертався до суду.
Судова колегія апеляційного суду наголошує, що питання застосування при підготовці довідок розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного року не було предметом звернення представника позивача до ООТЦК та СЦ, відтак, відповідач не приймав рішення з означеного питання.
Ураховуючи відсутність підстав уважати, що право на отримання позивачем оновлених довідок під час звернення до відповідача буде порушене останнім, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, яке суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За таких обставин, судом апеляційної інстанції установлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Разом з цим, доводи скаржника про не направлення на адресу позивачу відзиву ООТЦК та СЦ на позовну заяву є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення такого відзиву на електронну адресу ОСОБА_1 (а.с.50
Не є обґрунтованими, посилання скаржника на рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі №520/10346/2020, з огляду на те, що вказаний судовий акт не є преюдиційним по відношенню до даного спору.
Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.
Межі перегляду судом апеляційної справи визначено у статті 308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде установлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.317 КАС України).
Ураховуючи викладене, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів уважає необхідним, відповідно приписів до ст.315,317 КАС України, змінити мотивувальну частину судового рішення, шляхом її викладення в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі №420/11260/21 – змінити.
Викласти мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі №420/11260/21 в редакції даного судового рішення.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі №420/11260/21 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Єщенко О.В.