Справа № 0907/2-5552/2011 
Провадження № 22-ц/4808/1257/21 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Томин О.О., Пнівчук О.В.,
секретаря                        Мельник О.В.
за участю                         представника заявника адвоката Савчука В.Р.
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Овченка Олександра Володимировича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2021 року, постановлену в складі судді Шамотайла О.В. в м. Івано-Франківськ, у справі за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. 
Заява мотивована тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2013 року у справі № 0907/2-5552/2011 задоволено позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Ерсте Банк» 2346307,83 грн заборгованості та 1820 грн судових витрат. На виконання вказаного рішення, судом видано виконавчі листи від 18.02.2014 № 0907/2-5552/2011, які в подальшому пред`являлися позивачем до виконання.
02.02.2021 між ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія Траст Фінанс» було укладено договір № GL3N219271 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК Траст Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по кредитному договору № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року у справі № 0907/2-5552/2011 замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Траст Фінанс» у виконавчому провадженні з виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.07.2013 у справі № 0907/2-5552/2011.
19.03.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія Траст Фінанс» та ним укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007. За умовами вказаного договору він набув статусу нового кредитора та отримав, зокрема, право грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по кредитному договору № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007.
Враховуючи викладене, заявник просив замінити стягувача у виконавчому провадженні № 48840372 та у виконавчому листі по цивільній справі № 0907/2-5552/2011 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Ерсте Банк» 2346307,83 грн заборгованості за кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» на його правонаступника – ОСОБА_4 .
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» на його правонаступника – ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 48840372 з виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.07.2013 у справі № 0907/2-5552/2011.
Не погодившись з ухвалою суду представник ОСОБА_3 – ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Представник апелянта наголошує на тому, що фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор – банк або інша фінансова установа. В обґрунтування своїх доводів представник апелянта посилається на постанову ВП ВС від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, згідно із якою у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
Враховуючи викладене, представник апелянта просив задоволити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу суду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 – ОСОБА_6 заперечує доводи апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Представник заявника вважає помилковим посилання представника апелянта на постанову ВП ВС від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, оскільки ВП ВС у постанові від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19 відступила від раніше зроблених висновків щодо відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, вказавши на те, що суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений. Вказане свідчить, що право вимоги у спірних правовідносинах правомірно перейшло до ОСОБА_4 .
У судовому засіданні представник заявника адвокат Савчук В.Р., відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги скарги заперечили, просили її відхилити
Належним чином повідомлені інші учасники процесу та апелянт в судове засідання не з`явилися.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, згідно з якими судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007 в розмірі 2346307,83 грн та 1820 грн судових витрат (а.с. 65-66, том 3).
Згідно із п. 1.1 Статуту ПАТ «ФІДОКОМБАНК», затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року, ПАТ «Ерсте Банк» перейменовано на ПАТ «ФІДОКОМБАНК» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року № Зб-3/2013. У зв`язку з перейменуванням банк є правонаступником щодо прав і зобов`язань ПАТ «Ерсте Банк» (а.с. 106, зворот, том 3).
Згідно із абзацом 3 п. 1.1. Статуту ПАТ «ФІДОБАНК», затвердженим рішенням Спільних Загальних зборів акціонерів від 14 грудня 2013 року (протокол № 69), 30 жовтня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Банку (протокол № 68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого Банку було передано усе майно, права та обов`язки ПАТ «ФІДОКОМБАНК» (а.с. 127, том 3).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року замінено стягувача ПАТ «ФІДОБАНК» на його правонаступника – ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» у виконавчому провадженні з виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франкіської області від 19 липня 2013 року у справі № 0907/2-5552/2011, яким позов ПАТ «Ерсте Банк» задоволено та вирішено стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Ерсте Банк» - 2346307,83 грн.
19 березня 2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (первісний кредитор) та фізична особа ОСОБА_4 (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007, за яким первісний кредитор відступає в повному обсязі новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007.
Пунктом 1.3. Договору передбачено, що до нового кредитора також переходять всі права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з Договорів забезпечення, а саме: Договору іпотеки № 014/0321/81/05092/1 з фізичною особою поручителем від 28.09.2007; договору поруки № 014/0321/81/05092/2 від 28.09.2007; договору поруки № 014/0321/81/05092/3 від 28.09.2007.
Передача права первісного кредитора новому кредитору за договором іпотеки № 014/0321/81/05092/1 з фізичною особою поручителем від 28.09.2007 відбувається на підставі окремого договору, який укладається сторонами в день підписання даного договору (п.1.3.1. договору) (а.с. 234-238, том 3).
19 березня 2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (первісний іпотекодержатель/кредитор) та фізична особа ОСОБА_4 (новий іпотекодержатель/кредитор) уклали договір про відступлення прав за Договором іпотеки № 014/0321/81/05092/1 з фізичною особою поручителем від 28.09.2007, що посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І. в реєстрі за номером 6558.
Пунктом 1.1. вказаного договори сторони погодили, що на підставі ст. 24 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку із укладенням між первісним кредитором та новим кредитором, договору від 19.03.2021 про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007, первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечним договором № 014/0321/81/05092/1 з фізичною особою поручителем від 28.09.2007, укладеним між первісним іпотекодержателем, що є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 , а новий іпотекодержатель приймає (набуває) належні первісному іпотеко держателю права за іпотечним договором (а.с. 241-242, том 3).
Актом приймання-передачі права вимоги до Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 014/0321/81/05092 від 28.09.2007, складеним 19 березня 2021 року первісний кредитор та новий кредитор підтвердили, що первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги по сплаті заборгованості за Кредитним договором; новий кредитор оплатив первісному кредитору ціну відступлення права вимоги в повному обсязі (а.с. 240, том 3).
Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Порядок заміни сторони виконавчого провадження визначено статтею 442 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Згідно частини першої статті 55 ЦПК України (процесуальне правонаступництво) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Правонаступництвом у виконавчому проваджені є заміна кредитора з переходом до нього права вимоги до боржника, і такий кредитор у силу ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» має право звернутися про заміну сторони виконавчого провадження.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок договору: купівлі-продажу чи міни (частина тертя статті 656 ЦК України; дарування (частина друга статті 718 ЦК України; факторингу (глава 73 ЦК України).
Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). 
З наведеного слідує, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Таким чином, вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача в даному випадку відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи представника апелянта про те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував правову позицію ВП ВС у справі № 465/646/11 від 31.10.2018, згідно із якою відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізчиної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерний є спеціальний субєкт, а саме кредитор – банк або інша фінансова установа, не заслуговують на увагу. 
Так, ВП ВС у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 відступила від зазначеної представником апелянта правової позиції про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням чинного законодавства.
Крім того, згідно висновку ВП ВС, викладеному у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, на який посилається заявник у відзиві на апеляційну скаргу, суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, оскільки за такими договорами новий кредитор набуває не право здійснювати фінансові операції відносно боржника, а лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором чи за договором іпотеки. 
Суд також враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, доводи представника апелянта не дають підстав для скасування правильної по суті ухвали суду, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Овченка Олександра Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08.10.2021 року.
               
Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Пнівчук О.В.
                                                                               Томин О.О.