Номер провадження: 33/813/1224/21
Номер справи місцевого суду: 947/19847/21 
Головуючий у першій інстанції Пучков І.М. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Комлева О.С.
 за участю секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,
 особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,
потерпілої  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду ч. Одеси  від 12 липня 2021року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-
 
встановив:
 
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
 
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 170 грн.
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що сварка між ним та ОСОБА_2 виникла з приводу того, що він на своїй земельній ділянці посадив інжирне дерево, яке ОСОБА_2 намагалася викорчувати. Однак, як зазначає апелянт, ОСОБА_2 не є власником будівель та земельної ділянки, де відбулась події, тобто події відбулись за межами місця її законного проживання, вони не є родичами, в шлюбі не перебувають.
За таких підстав апелянт вважає, що ОСОБА_2 самоуправно почала на його земельній ділянці викорчовувати дерево, а тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме відсутні ознаки домашнього насильства.
Також, апелянт посилався на те, що про розгляд справи він не був сповіщений, справа розглянута без його участі, чим були порушені його права на захист, постанова районного суду є незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що домашнього насильства будь-якого виду, у тому числі психологічного відносно ОСОБА_2 він не вчиняв,
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 - особи, яка притягується до адміністративної відповідальності   апеляційного провадження, потерпілої ОСОБА_2 ,  свідка ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, передбачає відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Домашнє насильство являє собою діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 705542 від 19 червня 2021 року, о 20.30 год., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , висловлював словесні образи, штовхав, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ( а.с. 1).
Судом першої інстанції при розгляді справи в порушенні вимог діючого законодавства, справа розглянута без участі ОСОБА_1 , якого не було сповіщено належним чином, що підтверджується тим, що судова повістка отримана через три дні після того, як винесена постанова судом.
Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1  не надав жодної оцінки поясненням ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, які продовжують проживати разом за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час між ними склалися неприязні відносини та наявні судові спори з приводу майна.
З пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можна зробити висновок, що сімейний конфлікт взаємний, продовжується тривалий час, що не можна трактувати як вчинення насильства в сім`ї. Причиною конфлікту є наявний цивільно-правовий спір щодо будинковолодіння, у якому проживає ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 .
Вищенаведене дає підстави вважати, що покази та пояснення ОСОБА_2 не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки вона є зацікавленою особою у справі.
З пояснень свідка ОСОБА_3 ,  наданими в суді апеляційної інстанції, вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,  конфлікт між її сусідами триває біля чотирьох років, декілька разів на тиждень в них відбуваються скандали.
Як пояснила ОСОБА_3 , 19.06.2021 року, конфлікт між сусідами стався через те, що ОСОБА_2 викопала дерево, яке посадив ОСОБА_1 , чула крики та плач,  конфлікт між ними триває постійно, однак вона не чула, щоб ОСОБА_1 погрожував.
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки підставою його складення було звернення однієї зі сторін конфлікту, а саме  ОСОБА_2 та протокол не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Більш того, судом першої інстанції взагалі не була надана оцінка про те, що ОСОБА_1 також звертався до поліції з приводу противоправних дій ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в протоколі, та вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст 173-2 КУпАП, є передчасними та не відповідають вимогам ст. 280 КУпАП.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що
матеріали справи не містять достатньо доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняв насильство стосовно ОСОБА_2 , у зв`язку із чим постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 1 Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" від 15 листопада 2001 року, під насильством в сім`ї слід вважати будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. Психологічне насильство в сім`ї це насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими спеціально спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що  ОСОБА_2 не є власником будівель та земельної ділянки, де відбулась події, тобто події відбулись за межами місця її законного проживання, вони не є родичами, в шлюбі не перебувають, а тому відсутній склад правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, тому, що суд апеляційної інстанції задовольняючи частково апеляційну скаргу виходив з відсутності належних доказів на вчинення адміністративного правопорушення.
Також, заслуговують на увагу доводи апелянта на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , якого про розгляд справи не було сповіщено належним чином.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно  ОСОБА_1  закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева