КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/11219/2021                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа № 372/322/19
 
30 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                  - Левенця Б.Б.
при секретарі            - Верес Ю.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 22 серпня 1965 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Трипільською сільською радою с. Трипілля на той час Кагарлицького району Київської області. Після смерті її матері вона отримала у спадщину житловий будинок АДРЕСА_1 , який в подальшому нею та відповідачем  було  знесено та замісить нього побудовано новий житловий будинок. Вказаний будинок було зареєстровано та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я відповідача.  Земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування будинку не приватизована і не перебуває у приватній власності.
Вказує на те, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року (цивільна справа № 372/2833/14-ц) житловий будинок  АДРЕСА_1 було визнано спільною сумісною власністю подружжя та за нею було визнано право власності на 1/2 частину цього житлового будинку. В подальшому, після  ухвалення рішення суду щодо поділу будинку між співвласниками, вонапобудувала в будинку другий вхід, де були розташовані кімнати, які вонавикористовувала для власного проживання.
Зазначає, що в лютому 2018 року вона зареєструвала у державного реєстратора своє право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Посилається на те, що будинок одноповерховий, загальна площа житлового будинку 128 квадратних метра, житлова площа складає 48,9 квадратних метра. Фактично будинок розділений між співвласниками на дві частини, кожна із частин має окремий вхід, а тому виділ їй 1/2 частини житлового будинку в натурі не порушує прав іншого співвласника.
Зазначає, що вона використовує для проживання кімнату 1-9 площею 16,3 квадратних метра та кімнату 1-4 площею 18,7 кв.м, веранду 1-5 площею 12,9 кв.м, кухню 1-6 площею 10,4 кв.м, коридор 1-7 площею 8,1 кв.м, санвузол 1-8 площею 5,5 кв.м (згідно поетажного плану БТІ). Із прибудинкових споруд вона використовуєгосподарську будівлю - Б, прибудову 61, погріб - В, хвіртку №2, огорожу №5, колодязь №3 згідно плану БТІ., а відповідач використовує для проживання кімнату 1-10 площею 13,9 кв.м та кімнату 1-3 площею 18,7 кв.м , тамбур 1-1 площею 5,9 кв.м, веранду 1-2 площею 8,8 кв.м, кухню 1-11 площею 8,8 кв.м  (згідно поетажного плану БТІ). Із прибудинкових споруд відповідач використовує ворота №1, огорожу №4 згідно плану БТІ.
На даний час вона має намір виготовити технічну документацію на свою частину земельної ділянки біля будинку, але це зробити вона не має можливості, оскільки її частка в житловому будинку не виділена в натурі із спільної часткової власності.
З огляду на вище викладене, просила суд виділити їй в натурі  1/2  частину будинку АДРЕСА_1 , якою вона фактично користується, а саме: кімнату 1-9 площею 16,3 кв.м та кімнату 1-4 площею 18,7 кв.м, веранду 1-5 площею 12,9 кв.м, кухню 1-6 площею 10,4 кв.м, коридор 1-7 площею 8,1 кв.м, санвузол 1-8 площею 5,5 кв.м, прибудовані споруди- господарську будівлю- Б, прибудову б1, погріб- В, хвіртку №2, огорожу №2, колодязь №3 згідно плану БТІ, яка є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності, відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 22 червня 2021 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду  апеляційну скаргу, в якій просила рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що  судом першої інстанції  неповно з`ясовані  обставин, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення постановлено судом  з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідач на даний час перешкоджає  їй у користуванні  будинком, не допускає її до житлового будинку і вона змушена проживати в літній кухні.
 Вказує на те, що суд першої інстанції, однобічно оцінюючи докази у справі, не навів у рішенні жодного обґрунтування  підстав  відхилення ним  висновку щодо технічної можливості поділу  об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019 року, зробленого ФОП  ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що  запропонований  ФОП ОСОБА_3 варіант  виділу в натурі  часток співвласників  будинку та господарських  будівель по АДРЕСА_1 не відповідає  часткам  співвласників  у  вказаному нерухомому майні, суд першої інстанції  не врахував, що таке порушення є мізерним (1,7 кв.м), а всі роботи по переобладнанню (спорудженням окремого входу та інше) вона здійснила самостійно за власні кошти.
Зазначає  також, що при розгляді справи в суді першої інстанції вона не мала матеріальної можливості  здійснити оплату вартості призначеної судом будівельно-технічної експертизи, так як є пенсіонеркою. Проте, на час звернення з апеляційною скаргою  до суду апеляційної інстанції вона має кошти для проведення експертизи.
В судовому засіданні  позивачка  ОСОБА_1 та її представник адвокат  Маруга Сергій Володимирович повністю підтримали доводи  апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Відповідач  ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи  повідомлений у встановленому  законом порядку - безпосередньо у Київському апеляційному суді  під розписку 09 вересня 2021 року ( а.с.166),  причин неявки суду не повідомив, а тому  колегія суддів  вважає можливим  розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності будинок АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 . (а.с. 9)
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 10)
З технічного паспорта, виготовленого 17 січня 2018 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що на земельній ділянці розташовано: житловий будинок- А; прибудови а1, а2, а4; ганок а3, а5; господарська будівля- Б; прибудова- б1; погріб-В, ворота №1; хвіртка №2; колодязь № 3; огорожа № 4,5.
Зазначено, що прибудова а4 та ганок а5 збудовані самочинно. (а.с. 11-15)
Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 10 січня 2019 року № 2, виготовленого фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 - ОСОБА_1 можливо виділити у фактичне користування приміщення: 1-4 житловою  площею 18,7 кв.м, 1-5 веранду площею 12.9 кв.м, 1-6 кухню площею 10,4 кв.м, 1-7 коридор площею 8,1 кв.м, 1-8 санвузол площею 5,5 кв.м, 1-9 житловою площею 16,3 кв.м (разом загальна площа 71,9 кв.м, житлова площа 35,0 кв.м);
Будівлі та споруди: Б- господарська будівля, б1- прибудова, В- погріб, №2- хвіртка, №3- колодязь, № 5- огорожа, що становить реальну частку 7/10 житлового будинку.
Також зазначено, що поділ житлового будинку на два об`єкти нерухомого майна можливий за умови закладення дверних прорізів між приміщеннями 1-9 і 1-10, 1-3 і 1-4, а також влаштування дверного прорізу замість віконного між приміщеннями 1-4 та 1-6. (а.с. 17)
Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 10 січня 2019 року № 3, виготовленого фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 - ОСОБА_2 можливо виділити у фактичне користування приміщення: 1-1 тамбур площею 5,9 кв.м, 1-2 веранду площею 8,8 кв.м, 1-3 вітальню площею 18,7 кв.м, 1-10 житловою площею 13,9 кв.м, 1-11 кухню площею 8.0 кв.м (разом загальна площа 56,1 кв.м, житлова площа 13,9 кв.м);
Будівлі та споруди: №1- ворота, №4- огорожа, що становить реальну частку 3/10 житлового будинку. 
Також зазначено, що поділ житлового будинку на два об`єкти нерухомого майна можливий за умови закладення дверних прорізів між приміщеннями 1-9 і 1-10, 1-3 і 1-4, а також влаштування дверного прорізу замість віконного між приміщеннями 1-4 та 1-6. (а.с. 21)
24 вересня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. (а.с. 42-43)
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року клопотання позивача задоволено.
Призначено у цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» (адреса установи: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 21, корпус 3, офіс 7, поверх 5).
На вирішення експертів поставленонаступні запитання:
1.Які можливі варіанти поділу житлового будинку  АДРЕСА_1  між двома співвласниками, а саме:  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  , які є власниками цього будинку по 1/2 частині кожен, проживають та користуються ним спільно?
2.Чи можливий і в яких варіантах, поділ домоволодіння житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .?
3.Якщо такий поділ неможливий, то які варіанти поділу в частках близьких до ідеальних, і який розмір компенсації співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку?
В розпорядження експертів наданоматеріали цивільної справи № 372/461/18(провадження № 2-774/19).
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. (а.с. 48-49)
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року поновлено провадження у справі за заявою позивача про відкликання справи з експертної установи. (а.с. 87)
29 січня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було повторно подано до суду першої інстанції клопотання про призначення у справі  судової будівельно-технічної експертизи. (а.с. 104)
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року клопотання позивача задоволено.
Призначено у цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» (адреса установи: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 21, корпус 3, офіс 7, поверх 5).
На вирішення експертів поставленонаступні запитання:
Які можливі варіанти поділу житлового будинку  АДРЕСА_1  між двома співвласниками, сторонами по справіа саме:  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є власниками цього будинку по 1/2 частині кожен?
В розпорядження експертів наданоматеріали цивільної справи № 372/461/18(провадження № 2-774/19).
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. (а.с. 107-108)
Відповідно до супровідного листа Незалежного інституту судових експертиз від 19 квітня 2021 року № 174 станом на 19 квітня 2021 оплата за проведення експертизи не надійшла у зв`язку з чим справу було повернуто до суду. (а.с. 119)
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності, суд першої інстанції посилався на те, що  позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що житловий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці, можливо поділити в натурі відповідно  до  часток кожного співвласника, з технічною можливістю переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування.
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду  першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
 Згідно  вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
З аналізу зазначеної правової норми слідує, що вона регулює порядок здійснення  співвласниками права часткової власності, тобто, порядок користування спільною частковою власністю без її поділу у натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При установленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки установлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
Правовою підставою для звернення до суду з даним позовом є статті 364 та 367 ЦК України.
Щодо порядку реалізації співвласниками права на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності  колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює прав приватної власності громадян на житловий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно  ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Обгрунтовуючи  свої позовні вимоги щодо  можливого варіанту поділу  житлового будинку АДРЕСА_1 , в натурі між співвласниками, позивачка посилалась на висновки щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 10 січня 2019 року № 2 та № 3, виготовлені фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 . Суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаним висновкам, обгрунтовано зазначив, що вони не є належними доказами, які можна покласти в основу судового рішення  щодо поділу в натурі будинку  між співвласниками, так як у  вказаних висновках  не зазначено, чи відповідають  запропоновані варіанти поділу  будинку  часткам кожного співвласника  у вказаному нерухомому майні, не вказано чи  можливо забезпечити кожному співвласнику ізольоване користування  своєю частиною майна, з улаштуванням окремого входу та  окремої системи життєзабезпечення. 
 Доводи  апеляційної скарги про те, що  судом першої інстанції не надано оцінки вказаним висновкам в судовому рішення, колегія суддів  відхиляє, так як вони є безпідставними і суперечать змісту судового рішення.
З метою визначення  можливих варіантів  поділу  будинку  АДРЕСА_1 в натурі, судом першої інстанції  було  двічі задоволено клопотання позивачки та  двічі призначалась у даній справі  судова будівельно-технічна експертиза - 04 жовтня 2019 року та 01 лютого 2021 року. Проте, вказана експертиза проведена  не була, так як позивачка, діючи на власний розсуд,  не сплатила  вартість  даної експертизи. 
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції у неї  вже є матеріальна можливість  оплатити вартість судової будівельно-технічної експертизи, позивачка та її представник  в судовому засіданні апеляційного суду такого клопотання не заявили, посилаючись на  відсутність  у позивачки фінансової  можливості для оплати  вартості такої експертизи. 
Окрім того, з дослідженого в суді апеляційної інстанції технічного паспорта виготовленого 17 січня 2018 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що на земельній ділянці розташовано: житловий будинок- А; прибудови а1, а2, а4; ганок а3, а5; господарська будівля- Б; прибудова- б1; погріб-В, ворота №1; хвіртка №2; колодязь№ 3; огорожа № 4,5. Встановлено, що прибудова а4 та ганок а5 збудовані самочинно.
Згідно порядку проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).
Пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції  визначено, що поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (пункт 3.11 Інструкції).
Таким чином, виділ в натурі частки із спільної власності на будинок унеможливлюється наявністю самочинних об`єктів будівництва або у складі будинку, з якого визначаються частки співвласників, або у складі частки, що виділяється.
Враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 367 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно з цивільного обороту.
Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми права, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.
Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).
Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, згідно з яким реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.
Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).
При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої  інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги  позивачки про те, що відповідач на даний час не допускає її до житлового будинку і вона змушена проживати в літній кухні, колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 . Предметом розгляду у даній справі є виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності, а не усунення перешкод у користуванні будинком.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2021 рокупостановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги   позивача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текс постанови складено 30 вересня 2021 року.
 
Головуючий:                                                      Судді: