ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 р.	Справа № 440/1959/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення    по адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р. (ухвалене   суддею Сич С.С., повний текст якого складено 11.06.2021 р.)  по справі № 440/1959/21 
за позовом           ОСОБА_1   
до          Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради                  
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, в якому, з урахуванням уточнень просив: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради у невиплаті позивачу середньої заробітної плати на період працевлаштування за шість місяців; стягнути з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на користь позивача 275192,22 грн. середньої заробітної плати за шість місяців; стягнути з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 р. в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за період з 10.12.2020 р. до 09.03.2021 р.; стягнуто з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 10.12.2020 р. до 09.03.2021 р. в розмірі 74376 грн.; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.
ОСОБА_1 звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його  користь  судові витрати  на професійну  правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн.  та  судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції  в розмірі 2751,92 грн. 
Відповідач подав до суду заперечення  на заяву  про ухвалення додатного судового рішення, в якій  просив зменшити  розмір витрат  на професійну правничу  допомогу, які підлягають  розподілу між сторонами до одного  прожиткового  мінімуму  на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі  з 01 січня  – 2189 грн. 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши заяву позивача   та матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги;  відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;  залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);  закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частиною 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною 1 цієї статті, - повністю.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, встановлена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787.
Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем за  подання апеляційної скарги по справі № 440/1959/21 сплачено   судовий збір у розмірі 2751,92 грн., що підтверджується квитанцією № 9236-7445-5799-6467 від 25.06.2021 р., оригінал якої знаходиться в матеріалах  справи.
Таким чином, оскільки позивач, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, та ним  судовий збір  за подання  апеляційної скарги сплачений помилково, то  суд апеляційної інстанції  вважає, що помилково сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає  поверненню на його користь. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції  зазначає наступне. 
Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 11.06.2020 р. по справі №821/227/17, від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020  р. у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги подано наступні документи: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 164, угоду від 19.02.2021 р., укладену  між позивачем та ОСОБА_2 , опис  виконаних  робіт від 01.06.2021 р., згідно якого ОСОБА_2 виконано наступні послуги: неодноразове проведення бесіди з позивачем щодо  стягнення  грошей, складання  адміністративного позову, надання первинної юридичної консультації,  роз`яснення, які саме документи необхідно  надати, копіювання вищевказаних документів, на які витрачено  4 години, оплата складає 2000 грн.;  складання  та направлення запиту у Подільську районну у м. Полтаві ради стосовно надання довідки про  середню  заробітну плату ОСОБА_1 за 2 місяці  до звільнення та за один календарний рік до звільнення, на які витрачено 2 години, оплата складає  500 грн.;  вивчення документів, наданих позивачем, витрачено  2 години, оплата 1000 грн.;  пошук та вивчення  законодавства та   судової практики, витрачено  2,5  години, оплата 1500 грн.;   складання та направлення запиту  у Локомативне депо Полтави про надання довідки,  витрачено 1 годину, оплата 500 грн.;  складання проекту адміністративного позову, клопотання  про звільнення  від сплати судового збору, витрачено 6 годин, оплата 3000 грн.; уточнення адміністративного позову та клопотань, витрачено  4 години, оплата 2000 грн.;  особисте подання  адміністративного позову  до Полтавського окружного адміністративного суду, витрачено 1 годину, оплата складає 500 грн.; участь у судових засіданнях, які були призначені 12.05.2021 р., 02.06.2021 р.,  оплата складає 7000 грн. Загальна сума  гонорару складає 18000 грн.; квитанція № 007 від 19.02.2021 р. на суму 1000 грн. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені  позивачем як витрати на правову допомогу.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним клопотання позивача про відшкодування на  його користь витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції задовольнити частково в сумі 5000 грн., оскільки у поданих документах не обґрунтовано заявлену представником позивача вартість послуг у сфері права в розмірі  1000 грн. із посиланням на первинні документи, цей розмір витрат на правничу допомогу не співмірний зі складністю справи та вказані в описі виконаних  робіт послуги не потребують значного часу  та коштів. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для ухвалення додаткової постанови та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради витрати на професійну   правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 
Керуючись ст. ст. 134, 139, 252, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

                Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення   по адміністративній справі № 440/1959/21  задовольнити частково.
Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2751 (дві тисячі сімсот п`ятдесят одна) гривня 92 копійки, сплачений за подання апеляційної скарги по справі № 440/1959/21, згідно із квитанцією № 9236-7445-5799-6467 від 25.06.2021 р.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч)    гривень.
   Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Т.С. Перцова    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  06.12.2021 року