ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 300/4754/21 пров. № А/857/18862/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі №300/4754/21 (головуючий суддя Микитин Н.М., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ТОВ «Росвен Інвест Україна», про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,- 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ТОВ «Росвен Інвест Україна», в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №59718367 від 05.08.2019.
Рішенням від 22 вересня 2021 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва –  Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження № 59718367 від 05 серпня 2019 року. 
Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки нормам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема положенням статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону, з яких слідує, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.
Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок предявлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.
Отже, до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.
Вказує на те, що стягувач подав заяву про примусове виконання рішення, до якої додано довідку із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) на рахунку, відкритому в AT «ОТП Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 43. Отже, в даному випадку порушення положень  Закону України «Про виконавче провадження»  та Інструкції з організації примусового виконання рішень, чинної на момент відкриття виконавчого провадження № 60291690, відсутнє. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що приватним нотаріусом Броварського району НОКО Колейчиком В. В. 13.07.2019 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1895 про стягнення з ОСОБА_1 , як боржника на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованості у загальній сумі 23413,54 грн. 
Представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» 25.07.2019 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни із заявою про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.
В заяві про примусове виконання рішення також повідомлено, що у боржника – ОСОБА_1 наявне майно (грошові кошти), а саме - картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ОТП Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 43.
05.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф Тетяною Леонідівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59718367 з виконання виконавчого напису №1895, виданого 13.07.2019 приватним нотаріусом Броварського району НОКО Колейчиком В. В.
В подальшому, приватним виконавцем вчинені інші виконавчі дії у виконавчому провадженні № 59718367 з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а саме - винесено 28.08.2019 постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Не погоджуючись із постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності у позивача будь-якого майна, розташованого у місті Києві, а місцем проживання позивача з 03.06.2016 є м. Косів Івано-Франківської області, тому відповідач не мала жодних правових підстав для відкриття виконавчого провадження у м. Києві та відповідно прийняття оскаржуваної постанови.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено  Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року  (далі - Закон №1404, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно  зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1  статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»  визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених  Законом України «Про виконавче провадження»  випадках - на приватних виконавців.
Згідно зі  ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються: 1) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність; 2) інформація про офіс приватного виконавця; 3) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, інформація про страховика та страхову суму; 4) інформація про помічників приватного виконавця (у разі їх наявності). Приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2  ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Згідно з ч. 1, 2  ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження»  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до ч. 2  ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Пунктом 3 частини 1  статті 3 цього Закону  передбачено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.
Статтею 4 Закону №1404-VIII  встановлені вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.
Так, за приписами п. 10 ч. 4  ст.4 Закону №1404-VIII  виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Згідно з п.1 ч.1  ст.26 Закону №1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону  за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до вимог ч.3  ст.26 Закону №1404-VIII  у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
З аналізу вказаних норм права слідує, що  Закон №1404-VIII  визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Отже, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Як видно з матеріалів справи, виконавчим округом приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни  визначено місто Київ.
Місцем проживання (реєстрації) позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 16.10.2015 було АДРЕСА_1 , а з 03.06.2016 та на час розгляду спору в суді – АДРЕСА_2 . 
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №59718367 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання перебування боржника - фізичної особи.
Відповідач обґрунтовував правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження тим, що місцезнаходженням майна боржника визначеного стягувачем у заяві про примусове виконання рішення, а саме наявність карткового рахунку для погашення заборгованості № НОМЕР_1 , відкритого в АТ “ОТП Банк”, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 43.
Проте апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає наведені доводи відповідача помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до  ст.177 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Відповідно до  ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»  від 05.04.2001 № 2346-III  (далі - Закон №2346-III) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з ч.6.1, 6.2  ст.6 вказаного Закону  банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5  статті 7 Закону №2346-III  визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і
Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна особи.
Згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73  грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що «картковий рахунок» не є майном в розумінні  ст.190 ЦК України, та визначення місцезнаходження «карткового рахунку» не пов`язується з місцем знаходження будь-якого банку.
Таким чином, наявність у позивача відкритого карткового рахунку у відділенні АТ «ОТП Банк», місцезнаходженням якого є місто Київ, вул. Жилянська, 43, не свідчить про те, що за вказаною адресою знаходиться майно, належне боржнику, ОСОБА_1 , оскільки відповідно до наведених вище норм законодавства майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках.
Наявність банківського рахунку (який не є майном) не свідчить про наявність коштів особи, які обліковуються на цьому банківському рахунку.
Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів. При цьому, наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві, не є тотожним місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів.
Будь-яких доказів на підтвердження знаходження на рахунках за договорами в валюті гривня грошових коштів позивача, або на інших рахунках, що б давало підстави вважати їх майном боржника матеріали виконавчого провадження не містять.
Не надано відповідачем і доказів суду про те, що у позивача на території виконавчого округу міста Києва є майно, дохід, або наявні грошові кошти у банку.
Щодо доводів апелянта про те, що до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Як видно з заяви про примусове виконання рішення, поданої ТзОВ «Росвен Інвест Україна», у такій зазначено і адреса проживання боржника, і номер рахунку, що не позбавляло відповідача можливості  вчинити дії відповідно до вимог ч. 4  ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним  ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати, що рішення чи дії відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що таке прийняте відповідачем необґрунтовано, що дає підстави для визнання його протиправним та скасування.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі №300/4754/21  – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 10.12.2021.