ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20669/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 листопада 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Єгорової Н.М., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернуласьдо суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
-   визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ) щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 11.08.1982 по 03.07.1997;
-   зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням періодів роботи з 11.08.1982 по 03.07.1997, починаючи з 12.06.2020.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року позов задоволено. 
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві оформлену листом від 22.07.2020 № 16077-16151/П-025/8-2600/20 щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком період її роботи в Науково-дослідному інституті комплексної автоматизації з 11.08.1982 по 03.07.1997.  
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок її пенсії за віком з врахуванням періодів роботи в Науково-дослідному інституті комплексної автоматизації з 11.08.1982 по 03.07.1997, починаючи з 12.06.2020.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що запис про звільнення в трудовій книжці НОМЕР_1 закріплено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду (нечіткий відтиск), тому до страхового стажу для призначення пенсії не зараховано період роботи з 11.08.1982 по 03.07.1997. При цьому, зазначений період можливо зарахувати до стажу роботи лише за наявності підтверджуючих документів.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адіміністративного суду від 02 листопада 2021 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60 років 12.06.2020 звернулась до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.1992 № 1058-IV, додавши, зокрема копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію паспорта, копію трудової книжки, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про заробітну плату.
ГУ ПФУ листом від 22.07.2020 № 16077-16151/П-025/8-2600/20 позивача повідомлено, зокрема про те, що відповідно до наданих позивачем документів та даних про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу страховий стаж, який враховано при призначенні позивачці пенсії за віком складає 29 років 11 місяців 17 днів. Разом з тим, відповідачем зазначено, що позивачу не зараховано до страхового стажу для призначення пенсії період його роботи в Науково-дослідному інституті комплексної автоматизації з 11.08.1982 по 03.07.1997, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці позивача скріплено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду (нечіткий відтиск). Також відповідач зазначив, що вказаний період можливо зарахувати до стажу роботи лише за наявності підтверджуючих документів.
Згідно із записами № 2-9 трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , її з 01.08.1982 (наказ від 09.08.1982 № 146/к) прийнято на роботу у відділ селекції сигналів на посаду інженера в Науково-дослідному інституті комплексної автоматизації; з 05.05.1986 по 02.07.1986 (посв. 15453 від 30.06.1986) - навчання на курсах підвищення кваліфікації; з 01.02.1988 (наказ від 08.01.1988 № 1/39) - переведено на посаду старшого інженера; з 01.06.1989 (наказ від 30.05.1989 №   4/67) - переведено на посаду інженера-програміста першої категорії; з 01.06.1990 (наказ від 28.05.1990 № 232) - переведено в комплексно-галузевий відділ на посаду інженера-програміста першої категорії; з 01.11.1991 (наказ від 25.11.1991 № 557) - переведено на посаду провідного інженера-програміста комплексного відділу; з 01.02.1996 (наказ від 31.01.1996 №   22/к) - переведено на посаду провідного інженера-програміста комплексного відділу; з 03.07.1997 (наказ від 01.07.1997) - звільнено з Науково-дослідного інституту комплексної автоматизації за власним бажанням.
Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування позивачу періодів роботи з 11.08.1982 по 03.07.1997 протиправними, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що недоліки щодо ведення та заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії особі, оскільки трудова книжка ведеться та заповнюються керівником підприємства, а відтак позивач не може нести відповідальності за правильність ведення та заповнення трудової книжки роботодавцем.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №   1058-IV) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
При цьому, згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, тобто до січня 2004 року, зараховуються до стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше тобто Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-ХІІ).
За змістом 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З огляду на приписи пункту 3 Порядку № 637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт  2.3 Інструкції).
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (пункт 2.6 Інструкції).
Відтак, усі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем.
Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи позивача з 11.08.1982 по 03.07.1997 та повідомляючи про це листом від 22.07.2020 № 16077-16151/П-02/8-2600/20, вказав на те, що період трудової діяльності згідно із записів трудової книжки не був зарахований при обчисленні пенсії, оскільки запис про звільнення позивача скріплено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду (нечіткий відтиск).
Разом з цим, пенсійнийм органом не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, зокрема через відсутність на печатці підприємства ідентифікаційного коду або його нечіткий відтиск.
Зважаючи на те, що Україну було проголошено незалежною демократичною державою 24.08.1991 і до нинішніх часів на печатках підприємств, установ та організацій може міститись напис «УРСР». При цьому, в подальшому зміна печаток відбувалась поступово і протягом значного часу.
Та обставина, що роботодавець своєчасно не замінив печатку не може бути підставою для відмови у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи позивача з 11.08.1982 по 03.07.1997. Відповідач, в свою чергу, не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про цей період роботи.
В разі, якщо у відповідача є сумніви у правильності записів у трудовій книжці, він має право перевірити ці відомості.
Відповідно до абз. 2 підпункту 3 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції до 30.03.2021, тобто у період відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи позивача), орган, що призначає пенсію, мав право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Тобто, витребування та перевірка додаткових документів і довідок до 30.03.2021 було правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку відомостей про стаж роботи позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у даному випадку, недоліки щодо ведення та заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії особі, оскільки трудова книжка ведеться та заповнюються керівником підприємства, а відтак позивач не може нести відповідальність за правильність ведення та заповнення трудової книжки роботодавцем.
У той же час, на спростування встановлених обставин, відповідач не надав, ані суду першої інстанції, ані апеляційної інстанції жодних доказів, як і не наведено мотивів неможливості їх подання.
Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що вищезазначений період роботи позивача підлягає зарахуванню до його стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами, відповідно про протиправність рішення відповідача про відмову, оформлену листом та зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням періоду роботи з 11.08.1982 по 03.07.1997, оскільки така відмова відповідача порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            Н.М. Єгорова, 

                                                                                                     А.Г. Степанюк