ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5237/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Гайдаш В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  10 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при  секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.07.2021 №232730006203 в частині визначення ОСОБА_1 з 30.06.2021 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% від розміру суддівської винагороди, зазначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 23.06.2021 №04-1290/21;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 у стаж роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 7 місяців 1 день, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців, час роботи слідчим 2 роки 8 місяців 29 днів, визначивши суддівський стаж 36 років 09 місяців 26 днів з урахуванням періоду роботи на посаді судді 30 років 6 місяців 26 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити з 08.06.2021 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове забезпечення судді у відставці у розмірі 82% від розміру суддівської винагороди, зазначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 23.06.2021 №04-1290/21, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю між належними до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді, також період проходження строкової військової служби, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, час роботи слідчим.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що пунктом 2 частини 6 статті 69 Закону №1402-VIII не передбачено зарахування до стажу професійної діяльності у сфері права періодів роботи на державній службі, в правоохоронних органах, строкової військової служби та строку навчання у вищому навчальному закладі.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.09.1978 по 01.07.1982 навчався в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського; з 13.11.1982 по 13.06.1984 проходив службу в лавах Радянської Армії; з 01.09.1984 по 12.11.1990 служив в органах внутрішніх справ МВС СРСР, з них у період з 05.03.1988 по 12.11.1990 на посаді старшого слідчого Шахтарського районного відділу УВС Донецького облвиконкому; з 13.11.1990 по 26.03.2004 працював народним суддею Шахтарського міського народного суду Донецької області; з 27.03.2004 по 13.02.2015 працював суддею місцевого Шахтарського міськрайонного суду Донецької області; з 14.02.2015 по 07.06.2021 працював суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси.
30.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.07.2021 №232730006203 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання з 30.06.2021. Згідно з даним рішенням стаж роботи позивача на посаді судді, для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 30 років 6 місяців 26 днів.
Частково не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи, що стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає не менше 36 років 09 місяців 26 днів, а пенсійним органом протиправно не зараховано до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді, також період проходження строкової військової служби 1 рік 7 місяців 1 день, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців, час роботи слідчим 2 роки 8 місяців 29 днів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За приписами частини 1 статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно  до статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Разом з цим, абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, оскільки позивач обраний на посаду судді до набрання чинності Законом №1402-VIII, за останнім зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його обрання.
Так, відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Положеннями пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 20 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, враховується також половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, період проходження строкової військової служби та робота слідчим.
Відтак, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, належить враховувати, крім роботи на посаді судді, календарний період проходження строкової служби (1 рік 7 місяців 1 день), половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців) та роботу на посаді слідчого (2 роки 8 місяців 29 днів).
Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17.
Таким чином, невключення до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого та врахування пенсійним органом для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та робота на посаді слідчого, становить 36 років 09 місяців 26 днів та дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.
Доводи апелянта про те, що чинною на момент відставки позивача редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової військової служби, половина строку навчання та робота на посаді слідчого, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на положення абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ Закону №1402-VIII.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

Суддя                                        О.М.Оксененко