ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2779/20  Номер провадження 22-ц/814/2229/21	Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж. О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,
за участю секретаря Філоненко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б., Кременчуцького міського відділу реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту родинних відносин,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року, - 
В С Т А Н О В И В:
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено з підстав відсутності у останньої документів, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем.
Зазначає, що у період часу з 12 лютого 1954 року по 15 липня 1970 року її мати – ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) перебувала в шлюбних відносинах з ОСОБА_6 . У 1960 році фактичні шлюбні відносини матері позивачки з ОСОБА_6 були припинені та вони почали проживати окремо. З квітня 1962 року по серпень 1971 року мати позивачки – ОСОБА_4 перебувала в шлюбних стосунках як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . Від фактичних шлюбних відносин між її матір`ю та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 . При цьому, у свідоцтві про народження позивачки запис про батька відсутній і був зазначений зі слів матері, як це було встановлено статтею 55 Кодексу про шлюб та сім`ю, а лише зазначено по батькові – « ОСОБА_7 ».    
Позивач вказує, що протягом усього життя ОСОБА_3 визнавав її своєю донькою, у них склалися доброзичливі відносини, батько приймав участь у її вихованні, допомагав матеріально, піклувався про неї, тому все життя позивачка знала, що ОСОБА_3 був її рідним батьком. Лише при оформленні спадкових прав після померлого ОСОБА_3 у неї виникла необхідність встановити юридичний факт того, що ОСОБА_3 є її рідним батьком. 
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року в серпні 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б., Кременчуцького міського відділу реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту родинних відносин – відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факт спільного проживання її матері з особою, яку вона вважає своїм батьком – ОСОБА_3 до народження позивачки, вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій, спрямованих на визнання свого батьківства відносно позивачки.
З вказаним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Вказує, що під час судового розгляду їй не було роз`яснено право звернутися до суду з клопотанням про проведення у справі відповідної експертизи для встановлення факту спорідненості та походження від ОСОБА_3 . 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача – адвокат О.О. Савічев просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 . Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.01.1965 року, актовий запис № 116, в графі «мати» вказана ОСОБА_8 , у графі «батько» - проставлено прочерк (а.с. 11).
 Згідно листа Кременчуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 232/20.13-20 від 17 березня 2021 року, у архіві відділу знаходиться, зокрема, актовий запис (№ 116 від 23 січня 1965 року) про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який складено Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, у якому у графі «Відомості про батьків» вказано «Мати – ОСОБА_8 » Державна реєстрація народження проведена за вказівкою матері.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.
22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 . Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. від 22 лютого 2019 року у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин між нею та спадкодавцем.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказувала, що своїм біологічним батьком вона вважає ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що встановлення факту родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_3 , має юридичне значення у зв`язку з намірами позивачки щодо належного прийняття та оформлення прав на майно.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що що позивач на підтвердження своїх вимог не надала суду жодного належного і допустимого доказу, що є її процесуальним обов`язком.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.
При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_4 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України. Оскільки ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року (із подальшими змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС.
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо в свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.
Частиною другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.
При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.
Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Рішення щодо встановлення батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.
Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства у справах про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів прийнято постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Пунктом 3 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.
Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_4 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого Сухівським бюро РАЦС Кобеляцького району, 12 лютого 1954 року мати позивачки – ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_6 , а також змінила прізвище у шлюбі на « ОСОБА_9 ». Шлюб було припинено 15 липня 1970 року, що підтверджується копією свідоцтва про припинення шлюбу № НОМЕР_4 , виданого 15 липня 1970 року Кременчуцьким міським бюро РАЦС. Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 присвоєно прізвище – ОСОБА_5 .
Судом встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що шлюб матері позивачки ОСОБА_10 з ОСОБА_6 було припинено саме у 1959 році, тобто до народження позивачки. Дана обставина була підставою реєстрації народження позивачки у порядку статті 55 КпШС за вказівкою матері, адже цей порядок передбачав реєстрацію народження дитини саме у жінки яка не перебувала у шлюбі під час народження дитини, а також присвоєнням дитині прізвища матері – ОСОБА_5 , яке було присвоєно матері позивачки вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 .
Відповідно до копії адресної картки особи (форми Б), яка містить інформацію про зареєстрованих осіб, в квартирі, де проживала мати позивачки  ОСОБА_8 , за адресою:  АДРЕСА_1 , з 22 липня 1970 року був зареєстрований ОСОБА_3 , тобто після народження  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження факту її споріднення з померлим ОСОБА_3 .
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, правильно застосував наведені вище норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту батьківства ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , стосовно позивачки – ОСОБА_1 .
В ході розгляду справи достовірно було встановлено факт спільного проживання матері позивачки разом з ОСОБА_3  вже після народження ОСОБА_1 .Докази щодо спорідненості ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка є дочкою померлого ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.
Надані позивачкою копії світлин на підтвердження факту родинних відносин, самі по собі, без доведення факту проживання спадкодавця разом із її матір`ю, ведення спільного господарства, не можуть свідчити про обґрунтованість позову. 
Доводи позивачки про те, що їй не було роз`яснено її право заявити про призначення відповідної експертизи, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до вимог ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 11.10.2021.
Головуючий суддя :                                    Т.В. Одринська 

Судді:                                                          О.О. Панченко 

                                                                        В.П. Пікуль