ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1349/16	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/946/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін: представника позивача АТ КБ “Приватбанк” - Панькова О.П., відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Федірка В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/1349/16 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., повний текст якого складений 01 липня 2021 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
у серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 23 362 (двадцять три тисячі триста шістдесят дві) гривні 92 копійки за кредитним договором №б/н від 07 грудня 2007 року, а також, судові витрати у розмірі 1 378 (однієї тисячі триста сімдесят вісім) гривень.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що 07 грудня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ “ПриватБанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з “Умовами та правилами надання банківських послуг” та “Тарифами Банку”, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором, тому станом на 01 червня 2016 року має заборгованість — 23 362,92 гривні, з яких, 9 919,61 гривень - тіло кредиту, 2934,27 гривень - відсотки за користування кредитом, 8 165,03 гривень - пеня, 1050,00 гривень - штраф, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1100,62 гривень - штраф (процентна складова), з них 56,61 гривень внесено на погашення заборгованості з 15 червня 2015 (дата зміни облікових правил банка). В добровільному порядку відповідач борг погасити відмовляється, що змусило позивача звернутися в суд за захистом своїх прав.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, а також, стягнути з відповідача судові витрати у справі, посилаючись на те, що воно ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” зазначило, що судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що вони перебувають у договірних відносинах, які виникли з укладеного сторонами кредитного договору, наслідком якого є надання позивачу кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом. Позивач не заперечувала, що підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, з яких вбачається факт користування клієнтом кредитними коштами по рахунку, здійснення як витрат, так і поповнень карткового рахунку. Отже, сторони перебувають у договірних правовідносинах, обслуговування карткових рахунків позивача в Банку проходить на підставі укладеного договору, який відповідає вимогам чинного законодавства. Судом також встановлено, що з кредитної картки відповідача здійснені спірні, на думку відповідачки та суду, транзакції, які обумовили виникнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки сторонами за договором є саме позивач та відповідач, договір не визнавався недійсним, у даному випадку саме у відповідача виникає зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, неустойки. Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Посилання відповідача на те, що кошти з його картки були зняті не нею, а іншою особою, не може звільнити відповідача від його обов`язків, покладених умовами договору. У даному випадку, доведена у встановленому Законом порядку вина іншої особи у заволодінні грошовими коштами відповідача надає останньому право на відшкодування за рахунок такої особи завданих злочином збитків, а не звільняє відповідача від зобов`язань за кредитним договором. Крім цього, на час винесення оскаржуваного рішення суду відсутній вирок суду, який набрав законної сили за фактом незаконного заволодіння коштів відповідача шляхом їх зняття з кредитної картки. Зазначені події (тобто подія злочину за обставин, викладених відповідачем, які суд за незрозумілих причин визнав обґрунтованими), є недоведеними та не можуть бути покладені в основу рішення суду. Таким чином, позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості з відповідача є законними та обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, отже, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” за безпідставністю, посилаючись на те, що рішення є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга є повністю безпідставною і не підлягає задоволенню. Вказує, що Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи нею не підписані. Також зазначає, що заява ОСОБА_2 до ПАТ КБ “Приватбанк” від 24 грудня 2007 року не має відношення до кредитного договору від 07 грудня 2007 року, оскільки відсутні будь-які відомості на яких умовах була видана кредитна картка, зокрема тип платіжної картки, розмір кредитного ліміту, відсотки, строку кредитування та ін. Отже, не дотримано письмової форми кредитного договору, а тому, такий кредитний договір є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Крім цього, з її рахунку перераховано суму кредитних коштів 9 925,25 гривень, які значно перевищують суму встановленого їй договором кредитного ліміту, який з 24 квітня 2014 року становив 6 000 гривень. Про несанкціоноване зняття коштів з її рахунку, вона відразу ж повідомила керуючого Волочиського відділення АТ КБ “Приватбанк” і в Волочиське відділення поліції. Таким чином, АТ КБ “Приватбанк” не довів, що несанкціоноване списання коштів з її рахунку відбулось без її волі, а за участі їхніх працівників.
Представник АТ КБ “Приватбанк” - Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Федірко В.С. апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року ПАТ КБ “ПриватБанк” відкрито картковий рахунок на ім`я  ОСОБА_1 (а.с. 20).
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_2 кредитний ліміт станом на 12.03.2015 становив 10 000 гривень (а.с. 19).
Копія Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс і довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 не містять підпису останньої (а.с. 22-55).
Із копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” неможливо встановити, чи в довідці підпис про ознайомлення з умовами кредитування вчинено  ОСОБА_1 (а.с. 21).
Відповідачем подані заперечення на позов від 02 вересня 2016 року, в яких відповідач заперечила факт ознайомлення її з Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, тарифами Банку, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” і підписання їх.
Разом з тим, суд встановив, що 15 червня 2015 року з карткового рахунку НОМЕР_1  ОСОБА_1 знято кредитні кошти у сумі 9919,61 гривень, після чого нею не здійснювалось повернення кредитних коштів та не сплачувались відсотки за користування ними, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту перед Банком на загальну суму 23 362,92 гривень, з яких, 9 919,61 гривень - тіло кредиту, 2 934,27 гривень - відсотки за користування кредитом, 8 165,03 гривень - пеня, 1 050,00 гривень - штраф, 250,00 гривень - штраф (фіксована складова), 1 100,62 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 18).
15 червня 2015 року  ОСОБА_2  повідомила письмово, а також через Чат онлайн, ПАТ КБ “ПриватБанк” про крадіжку кредитних коштів у сумі 9919,61 гривень з її карткового рахунку НОМЕР_1 .
Згідно витягу з кримінального провадження №12015240110000345 15 липня 2015 року  ОСОБА_2  звернулася до Волочиського РВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою про те, що 15 червня 2015 року, біля 18 год. 30 хв., невідомі особи, скориставшись її довірливістю, шляхом обману, заволоділи коштами в сумі 9 920 гривень з її банківської картки “Приватбанк” № НОМЕР_1 . В той же день відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.190 КК України (а.с. 64).
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2016 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором було зупинено до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні №12015240110000345 (а.с. 88).
Відповідно до листа №7113/102-17 заступника начальника Волочиського ВП - начальника СВ Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Семчишина Р.В. від 16 серпня 2017 року кримінальне провадження №12015240110000345 від 15 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, 15 серпня 2017 року направлено до Городоцької місцевої прокуратури (в м. Волочиськ) для зміни підслідності на Лисичанський ВП ГУНП в Донецькій області (а.с. 95).
Із повідомлення Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області №1476/102-18 від 14 лютого 2018 року вбачається, що 05 вересня 2017 року кримінальне провадження №12015240110000345 від 15 липня 2015 року було направлено до Городоцької місцевої прокуратури для визначення територіальної підслідності, проте було повернуто, так як в ході досудового розслідування встановлено місце, де знаходилися невідомі особи на момент здійснення дзвінків потерпілій (м. Лисичанськ Попаснянського району Луганської області, м. Горлівка Донецької області та м. Харків), проте не встановлено місце зняття перерахованих грошових коштів, тобто місце вчинення злочину (а.с. 107).
Відповідно до листа №35/1-5621-19 Харківської місцевої прокуратури №5 від 26 вересня 2019 року матеріали кримінального провадження №12015240110000345 від 15 липня 2015 року направлено до СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для організації проведення досудового розслідування (а.с. 118).
Згідно інформації №35/1-3621-19 Харківської місцевої прокуратури №5 від 12 лютого 2021 року матеріали кримінального провадження №12015240110000345 від 15 липня 2015 року направлено до Сектору дізнання Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для організації проведення досудового розслідування кримінального проступку в формі дізнання. Досудове розслідування триває (а.с. 127).
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором — поновлено (а.с. 129).
Запит №595/1349/19/817/2021 Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2021 року на ім`я начальника відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №1 про результати досудового розслідування у кримінальному провадженні №12015240110000345 від 15 липня 2015 року, залишено без реагування (а.с. 132).
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не отримувалися кредитні кошти в сумі 9919,61 грн., а були зняті шляхом обману, в зв`язку з чим за даним фактом триває досудове розслідування. Відповідач ОСОБА_2 виконала свої обов`язки перед банком, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ “ПриватБанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданої банком виписки розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.12.2007, що станом на 05 травня 2015 року ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, зокрема, неодноразово проводила розрахунки за товари, здійснювала поповнення мобільного телефону, проте жодної заборгованості у неї перед банком не було (а.с. 9-17).
Вказане підтверджує факт існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем.
Однак, 15.06.2015 з карткового рахунку НОМЕР_1  ОСОБА_1 знято кредитні кошти у сумі 9919,61 гривень.
Відразу ж, у цей же день  ОСОБА_2  повідомила письмово, а також через Чат онлайн, ПАТ КБ “ПриватБанк” про крадіжку кредитних коштів у сумі 9919,61 гривень з її карткового рахунку НОМЕР_1 .
Проте ПАТ КБ “ПриватБанк” не відреагував на повідомлення відповідача, чим порушив п.8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року.
Так, відповідно до Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в пункті 8 Розділ VI. Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками, вказано, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. 
Також у підпункті 8 пункту 8 Розділу І вказаного положення визначено порядок подання користувачем повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які не виконувалися користувачем, і внесення електронного платіжного засобу до стоп-списку та його вилучення.
Враховуючи те, що ПАТ КБ “ПриватБанк” не виконав зазначені вимоги, відповідач 15 липня 2015 року звернулася до Волочиського РВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою про те, що 15 червня 2015 року, біля 18 год. 30 хв., невідомі особи, скориставшись її довірливістю, шляхом обману, заволоділи коштами в сумі 9 920 гривень з її банківської картки “Приватбанк” № НОМЕР_1 . 
В той же день відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.190 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12015240110000345 (а.с. 64).
На час розгляду справи згідно інформації № 35/1-3621-19 Харківської місцевої прокуратури №5 від 12 лютого 2021 року матеріали кримінального провадження №12015240110000345 від 15 липня 2015 року направлено до Сектору дізнання Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для організації проведення досудового розслідування кримінального проступку в формі дізнання. Досудове розслідування триває (а.с. 127).
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не отримувалися кредитні кошти в сумі 9919,61 грн., а були зняті з карткового рахунку відповідача шляхом обману, в зв`язку з чим за даним фактом триває досудове розслідування. Відповідач ОСОБА_2 виконала свої обов`язки перед банком, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій.
Не заслуговують на увагу доводи заявника, що відповідач обрала неефективний спосіб захисту, оскільки не оспорює вказаного кредитного договору з огляду на те, що відповідач не заперечує факту кредитних відносин з позивачем, лише заперечила факт ознайомлення її з Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, тарифами Банку, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” і підписання їх.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” слід залишити без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” — залишити без задоволення.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 листопада 2021 року.

Головуючий 
Судді