Справа № 465/7726/19                                Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/2034/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №465/7726/19 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, з участю третіх осіб Управління патрульної поліції у Львівській області та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення,
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позов до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції з участю третіх осіб Управління патрульної поліції у Львівській області та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення.
Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2019 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП №491123 від 03.06.2019 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрито. Вважає, що йому завдано моральної шкоди незаконним притягненням до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу. Розмір заподіяної моральної шкоди визначає з урахуванням того, що має водійський стаж понад 40 років, адміністративне стягнення накладається на нього вперше, саме накладення адміністративного стягнення відбувалось в принизливій для нього формі, не були роз`яснені його права, не надана можливість скористатись юридичною допомогою, надати будь-які пояснення, ознайомитись з матеріалами справи . Окрім цього зазначає, що дане звинувачення вибило його з нормального життєвого ритму, для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану потрібний був значний час, притягнення до адміністративної відповідальності вплинуло на його громадянську та професійну репутацію, відчув зневажливе ставлення до себе з боку оточуючих. Щодо розміру заподіяної шкоди посилається на методику проф. Ерделевського, відповідно до якої мінімальним розміром моральної шкоди є 720 мінімальних заробітних плат, однак вважає, що належним відшкодуванням завданої йому моральної шкоди буде сума, еквівалентна 100 прожитковим мінімумам для непрацездатних осіб, до яких він відноситься, відтак просить стягнути на його користь 163800,00 грн. моральної шкоди за незаконне накладення штрафу. Щодо пред`явлення позову до Державної казначейської служби України то посилається на правову позицію Верховного Суду у справі №520/3307/16-ц в якій зроблено висновок , що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом , що здійснює казначейське обслуговування бюджетних асигнувань. 
Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково. 
Стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. завданої моральної шкоди.
Рішення оскаржила Державна казначейська служба України. 
В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, жодної шкоди йому не завдавало , а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу іншими суб`єктами. Згідно з загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні позову про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають:наявність шкоди, протипранвсть дій , наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього. Крім цього, суд першої інстанції всупереч вимог ст.81 ЦПК України не врахував, що вимога про відшкодування моральної школи не підтверджена жодними доказами. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Позивач ОСОБА_1 в порядку вимог ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві зазначає, що 05 березня 2020 року ним подана заява про уточнення позовних вимог в частині зазначення відповідача. У цій заяві він просив визнати відповідачем Державу , а її представника Державну казначейську службу та Депатрамент патрульної поліції . Ухвалою суду від 05 березня 2021 року суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції . Таким чином позов поданий до належного відповідача. Просить рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Приписами ч.2 ст.247 ЦПК України встановлено, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено такі обставини.
03.06.2019 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП №491123, згідно якої 19.04.2019 року о 11:41 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 300, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив п.8.7.3.е ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2019 року у справі №465/3251/19 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП №491123 від 03.06.2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП – скасовано, провадження у справі – закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адмінстартивного правопорушення (а.с.10-12).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП безпідставно та був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху. Факт неправомірності дій посадової ослоби патрульної поліції під час притягнення позивача до адмінстартивної відповідальності встановлений рішенням Франківського районного суду від 31 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили та в силу ч.4 ст.82 ЦПК україни не підлягає доказуванню в межах розгляду справи, яка стосується цивільно- правових наслідків незаконних дій. Від таких дій позивач переніс душевні страждання , був вимушений доводити свою правоту та невинуватість у суді , що беззаперечно змінило його ритм життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з того, що незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності вплинуло на його громадянську та професійну репутацію , а тому з врахуванням розумності , виваженості, справедливості та правової позиції Верховного Суду у справі № 752/17832/14 визначив розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає рішення законним та обгрунтотваним, а доводи апеляційної скаги такими, що їх не спростовують.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Статтями 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Положеннями частин 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно з частиною 1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною 1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон)передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону  в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц.
У даній справі, підставою для відшкодування моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, позивач на відновлення свого порушеного права витратив немало часу та зусиль, що спричинило йому душевний неспокій та переживання, змінило сталий спосіб та ритм його життя. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно  від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.  Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін   у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.
Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, вважаючи доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків та витрачанні зусиль для захисту своїх прав, які полягали у вчиненні дій щодо оскарження постанови про накладення штрафу та подання даного позову. 
При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось протягом 5 місяців, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, а тому стягнення коштів з органів Казначейства є необгрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права є безпідставним з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Тлумачення зазначеної норми  дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.
Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.
Такий праовий висновок висловлений у поставнові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачами у даній справі є Держава та Департамент патрульної поліції, структуриним підрозділом якого є Управління патрульної поліції у Львівській області, працівником якого була прийнята постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Роглядаючи справу, суд першої інстанції правильно зазначив, що кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з держави в особі Державної казначейської служби України, оскільки вона є центральнгим органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів , зокрема здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст.  374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття , може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Головуючий                                                                        Ю.Р.Мікуш      
       Судді                                                                          Т.І.Приколота
                                                                               Р.В.Савуляк