УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/9782/17 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П. 
Категорія 16 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                         Трояновської Г.С., 
                        Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю представника позивача і відповідача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.
у цивільній справі №296/9782/17 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_5 за участі третьої особи: Житомирської міської ради про виділ в натурі із складу спільної земельної ділянки, - 
в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила виділити в натурі належні їй 310/1065 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1065 га., призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 1810136600:05:004:0021, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданого позову позивачка зазначала, що сторони мають у спільній частковій власності зазначену вище земельну ділянку. Вона має право власності на 310/1065 частки у спільній власності на спірну земельну ділянку відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 28.11.2006р., Виконавчим комітетом Житомирської міської ради. Відповідач ОСОБА_2 має право власності на 182/1065 частки у спільній власності на зазначену земельну ділянку, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії та номер 4-ЖТ №043439, виданого Виконавчим комітетом Житомирської міської ради. Відповідач ОСОБА_3 має право власності на 310/1065 частки у спільній власності на зазначену земельну ділянку, відповідно до акта на право власності на земельну ділянку серії та номер ЯБ №549850, виданого 28.11.2006р. Виконавчим комітетом Житомирської міської ради. Також 0,0263 га. зазначеної земельної ділянки, що складає 263/1065 частки від її загального розміру, не передано у власність, тобто перебуває у власності третьої особи - Житомирської міської ради. Посилаючись на приписи ч.1 ст.364 ЦК України, ч.3 ст.88 ЗК України і на те, що сторони не дійшли добровільної згоди  щодо вирішення порушеного питання, позивачка просила позов задовольнити.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, застосувавши варіант 1, висновку експерта №402/18 від 20.12.2018 року. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального. Зокрема вказує, що судом першої інстанції було безпідставно враховано як належний доказ план встановлення меж, в якому вказана ОСОБА_6 і зроблений безпідставний висновок, що ОСОБА_6 є співвласницею житлового будинку АДРЕСА_1 . А також безпідставно, на думку апелянта, прийнято до уваги пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Крім того вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_6 не є і ніколи не була співвласником будинку АДРЕСА_1 чи власницею квартири в цьому будинку. Також зазначає, що у відповіді на адвокатський запит від 08.07.2021 р. Міськрайонним управлінням у Житомирському районі та м. Житомирі повідомленою, що відомості реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за гр. ОСОБА_6 в управлінні відсутні. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №549807 від 28.11.2006р. позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 0,0310 га., яка розташована в АДРЕСА_1 , на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу від 07.07.2006р., р-р за №3347. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.27).
Згідно вказаного державного акта про право власності на земельну ділянку співвласниками вказаної земельної ділянки є також: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , частка у спільній власності яких 0,0310 га; ОСОБА_2 , частка якої у спільній власності 0,0182 га; землі не надані у власність 0,0263 га.
Наведений список співвласників земельної ділянки з кадастровим номером 1810136600:05:004:0021 співпадає зі списком, який наведений у відповіді Головного управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 02.11.2016р., адресованій адвокату Войтовичу М.С. (а.с.38).
Відповідно до плану меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 , загальна її площа становить 0,1065 га., кадастровий номер 1810136600:05:004:0021 (а.с.28).
Як вбачається з плану встановлення меж м-6.1:500 садиби АДРЕСА_1 , з розподілом ідеальних часток погодились землекористувачі: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , що підтверджено їх підписами (а.с.59).
Матеріали справи також свідчать про те, що у даній справі призначалась земельно-технічна експертиза.
На вирішення земельно-технічної експертизи поставлено питання щодо варіантів виділу в натурі належної ОСОБА_1 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1065 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 1810136600:05:004:0021 за адресою: АДРЕСА_1 .
У висновку експерт ОСОБА_9 зазначила, що на дату візуального обстеження, порядок користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами між співвласниками будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , сформований та в натурі встановлений.
З додатку №1, який являє собою план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , (фактичне користування), вбачається, що судовим експертом в якості користувача зазначеної земельної ділянки, в тому числі, вказано ОСОБА_6 (а.с.95).
При цьому, у висновку судовий експерт зазначив, що для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка, яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійні об`єкти.
Також судом першої інстанції враховано, що в клопотаннях відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 просили відхилити запропоновані експертом варіанти виділу в натурі ОСОБА_1 частки зі складу спільної земельної ділянки, послались на те, що експертом не були враховані інтереси власниці квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , яка тимчасово проживає за межами України (а.с.164-165, 169-170, 174-175).
Вищенаведене свідчить на користь висновку, що співвласниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а користувачем земельної ділянки, в тому числі є ОСОБА_6 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 .
Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу щодо можливості поділити річ без втрати її цільового призначення.
Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед за їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.
Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватися до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Тому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).
Отже, при вирішенні спору, слід виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Наведене стосується також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні, до її приватизації або за договором оренди.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
В даному випадку предметом спору у справі є виділ в натурі частки зі складу спільної земельної ділянки.
Звертаючись до суду з позовом про виділ в натурі частки зі складу спільної земельної ділянки, позивачем визначено коло відповідачів, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Як вже зазначалось, згідно ухвали суду на підставі клопотання представника відповідача до участі у даній справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 (а.с.128).
При цьому судом враховано, що ОСОБА_6 , яка, зі слів відповідачів, є власником квартири АДРЕСА_2 , та згідно матеріалів справи є користувачем земельної ділянки, про виділ в натурі частки якої порушено питання ОСОБА_1 , не набула статусу учасника даної справи.
Також, представник позивача ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав на те, що права ОСОБА_6 при вирішенні питання щодо виділу в натурі частки зі складу спільної земельної ділянки не будуть порушенні, оскільки вона не є співвласником земельної ділянки.
Між тим, позовні вимоги про виділ в натурі частки зі складу спільної земельної ділянки безпосередньо стосуються ОСОБА_6 , оскільки остання є власником квартири АДРЕСА_2 , та користувачем земельної ділянки.
Разом з тим, ні позивачем, ні його представником не було заявлено клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_6 в якості співвідповідача та витребування доказів на підтвердження права власності на будинок (його частку).
Зважаючи на те, що суд не вправі з власної ініціативи і без згоди позивача залучати співвідповідачів до участі у справі, клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_6 в якості співвідповідача від позивача та його представника до суду не надходили, наведене унеможливлює правильне вирішення спору по суті.
Крім того, позивач зазначив одного із співвласників спільної земельної ділянки в якості третьої особи (Житомирську міську раду).
Проте, при вирішенні питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
При пред`явленні позову до не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
При цьому неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої судом встановлено, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.
Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно залучити до участі у справі співвідповідача, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволені заявлених позовних вимог.
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але із залученням до справи всіх належних відповідачів.
Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 19.11.2021 року.