РІШЕННЯ
Іменем України

29 вересня 2021 року 
Київ
справа №9901/115/19
адміністративне провадження № П/9901/115/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Білоуса О.В.
суддів: Бевзенка В.М., Смоковича М.І., Стрелець Т.Г., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
визнати протиправними дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) щодо неоголошення 1 лютого 2019 року перерви та ненадання ОСОБА_1 часу для підготовки відповідей на питання, які були вперше задані ОСОБА_1 на засіданні ВККС 1 лютого 2019 року;
повністю визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 1 лютого 2019 року, яким визнано кандидата ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду;
визнати протиправними дії Комісії щодо врахування висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 21 січня 2019 року під час прийняття рішення ВККС від 1 лютого 2019 року, яким визнано ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду;
зобов`язати ВККС призначити відносно ОСОБА_1 у законному складі Комісії співбесіду у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду за результатами дослідження досьє кандидатів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що рішення Комісії від 01.02.2019 року щодо непідтвердження нею здатності здійснювати правосуддя у Верховному Суді не відповідає вимогам пункту 1 ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки було ухвалено неповноважним складом колегії Комісії внаслідок приховування головуючою колегії - ОСОБА_2 реального конфлікту інтересів і незаявлення останньою самовідводу, у зв`язку з чим таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а дії відповідача - протиправними.
Крім того, позивач вважає, що у засіданні Комісії 1 лютого 2019 року мало бути оголошено перерву за ініціативою відповідача для надання їй можливості підготувати відповіді та документи на питання, які були задані вперше та які не стосуються особи позивача.
У судовому засіданні представник Комісії проти задоволення позову заперечував з підстав того, що приймаючи оскаржуване рішення, Комісія діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зокрема відповідач посилався на те, що за результатами дослідження досьє та проведення співбесіди з кандидатом на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у Комісії були наявні обґрунтовані сумніви щодо доброчесності позивача, зокрема в питаннях, пов`язаних із декларуванням майнових прав та фінансових зобов`язань подружжя. У свою чергу, під час проведення співбесіди ОСОБА_1 не змогла надати Комісії переконливих пояснень та доказів, які б могли усунути сумніви щодо джерел походження грошових коштів ї майна та відповідно, доброчесності її поведінки як кандидата на посаду судді Верховного Суду.
Враховуючи, що за критеріями «Професійна етика» та «Доброчесність» кандидата було оцінено у 0 балів за кожним критерієм, Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.
Посилання позивача на наявність щодо неї у члена Комісії ОСОБА_2 конфлікту інтересів, на думку відповідача є надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Також представник відповідача зазначив, що 01.02.2019 року головуючим на засіданні Комісії перед початком проведення співбесіди з ОСОБА_1 було з`ясовано питання щодо відводів (самовідводів), проте позивач не скористалася своїм правом заявити відвід члену Комісії та свідомо не заявила членам Комісії про обставини, що на її думку викликають сумнів у безсторонності та неупередженості члена Комісії ОСОБА_2 . Не повідомивши про наявність конфлікту інтересів до початку проведення співбесіди, позивач тим самим не надала інформації та можливості Комісії проаналізувати ситуацію на предмет з`ясування наявності конфлікту інтересів, і лише після проведення співбесіди та прийняття Комісією рішення про визнання її такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду зазначила про нібито наявність конфлікту інтересів.
Крім того, позивач не знаходиться у прямому підпорядкуванні члена Комісії ОСОБА_2 , яка проводила стосовно неї кваліфікаційне оцінювання, тобто у відносинах прямої організаційної або правової залежності, в тому числі через вирішення питання прийняття на роботу, звільнення з роботи, надання вказівок, доручень. Позивачем не надано доказів про наявність у члена Комісії ОСОБА_2 приватного інтересу у сфері діяльності Комісії, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішення або вчинення чи невчинення дій під час виконання повноважень з кваліфікаційного оцінювання, що свідчить про відсутність реального чи потенційного конфлікту інтересів, тобто відсутність визначених п. 1 ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підстав для оскарження рішення Комісії від 01.02.2019 року №154/вс-19.
Крім того, посилався на те, що відповідно до норм чинного законодавства повноваження Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією Комісії, як уповноваженого постійно діючого органу у системі судоустрою України і жоден інший суб`єкт чи орган не може здійснювати втручання у здійснення Комісією своєї компетенції та перебирати на себе її повноваження.
На думку представника відповідача позивачем у позовній заяві не зазначено які саме порушення були допущені Комісією у межах процедури конкурсу на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в чому саме полягають ці порушення, які норми закону порушено Комісією та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження передбачених ч. 3 ст. 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підстав для оскарження і скасування спірного рішення. у свою чергу, рішення Комісії ґрунтується на законодавчих підставах та прийняте з дотриманням процедури і визначених ч. 2 ст. 2 КАС України критеріїв для його прийняття.
29 вересня 2021 року від представників позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представників.
Представник відповідача у судове засідання, призначене на 29 вересня 2021 року не прибув. 
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, а також те, що представниками позивача заявлено клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представників, а відповідачем надано пояснення у судовому засіданні 18 липня 2019 року, колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження (частина дев`ята статті 205 КАС України).
Верховний Суд, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень і матеріали судової справи, встановив таке.
Рішенням Комісія від 02.08.2018 року №185/зп-18 оголошено конкурс на зайняття 78 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, з яких 16 посад до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
11.09.2018 року позивач звернулася до Комісії із заявою про проведення щодо неї кваліфікаційного оцінювання для участі в конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.
Рішенням Комісії від 18.10.2018 року №231/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання 121 кандидата, допущеного до участі в конкурсі на зайняття 16 вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в тому числі позивача.
Рішенням Комісії від 13.11.2018 року №257/зп-18 затверджено результати анонімних письмових тестувань на етапі іспиту під час кваліфікаційного оцінювання у межах оголошеного Комісією 02.08.2018 року конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду та допущено, зокрема, позивача до виконання практичного завдання під час іспиту на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
На першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту ОСОБА_1 отримала 177,5 балів (88,75 балів - тестування; 89 балів - практичне завдання) та у зв`язку із успішним проходженням першого етапу рішенням Комісії від 20.12.2018 року №322/зп-18 була допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Громадською радою доброчесності до Комісії надано висновок, затверджений 21.01.2019 року, про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
Рішенням Комісії у складі її членів ОСОБА_2 (головуючого), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 01.02.2019 року №154/вс-19, за результатами проведення співбесіди та дослідження досьє кандидата, позивача визнано такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.
Комісія дійшла висновку, що позивач як кандидат на посаду судді Верховного Суду не підтвердила відповідність його високим стандартам професійної етики та доброчесності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Положеннями статті 79 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) визначено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується ВККС. Комісія проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.
Згідно із частиною другою статті 81 Закону №1402-VIII на посаду судді Верховного Суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 38 цього Закону.
Положеннями частини п`ятої цієї статті передбачено, що ВККС, зокрема, проводить спеціальну перевірку щодо кандидатів на посаду судді, які допущені до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди кваліфікаційного оцінювання; за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.
Відповідно до статті 83 Закону №1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є:
1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика;
3) доброчесність.
Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Статтею 85 Закону №1402-VIII визначено, що Кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
Рішенням ВККС від 03.11.2016 року №143/зп-16 затверджене Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення №143/зп-16).
Пунктом 4 глави 6 розділу ІІ Положення №143/зп-16 встановлено, що рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 глави 6 розділу ІІ Положення №143/зп-16, критерії професійної етики та доброчесності оцінюються у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики та/або вимогам доброчесності відповідно.
За приписами пунктів 1, 2 глави 6 розділу ІІ цього Положення передбачено, що встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності.
Відповідно до пункту 10 глави 3 розділу ІІ Положення №143/зп-16, відповідність кандидата на посаду судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам (підпункт 10.1); відповідність кандидата на посаду судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції (пункт 10.2); наявність фактів притягнення кандидата на посаду судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про неетичність його поведінки (підпункт 10.5); інша інформація, що міститься у досьє кандидата на посаду судді (підпункт 10.6). Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді та співбесіди.
Згідно із пунктом 11 глави 3 розділу ІІ Положення №143/зп-16, відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи - підприємця (підпункт 11.1); достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом (підпункт 11.2); наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності (підпункт 11.3); наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя (підпункт 11.4); відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам (підпункт 11.5); дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність (підпункт 11.6); чесність і сумлінність при здійсненні професійної діяльності (підпункт 11.7); інші дані, які можуть вказувати про відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності (підпункт 11.9).
Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, зокрема: 1) інформації та документів, наданих кандидатом на посаду судді, та будь-якої іншої інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді; 2) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади, установами та організаціями; 3) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 4) декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності кандидата на посаду судді; 5) результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (у разі її проведення); 6) висновку ГРД (за наявності); 7) іншої інформації, що включена до досьє кандидата на посаду судді.
Пунктом 12 глави 6 розділу ІІ Положення №143/зп-16 визначено, що для встановлення відповідності кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками використовуються також інші відомості та дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яка інша інформація стосовно кандидата на посаду судді, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді.
Відповідно до пунктів 16 - 17 розділу ІІІ Положення №143/зп-16, дослідження досьє полягає у систематизації, аналізуванні, збиранні, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання. Дослідження досьє здійснюється членом ВККС, визначеним для підготовки до розгляду і доповіді справи щодо проведення кваліфікаційного оцінювання стосовно відповідного судді або кандидата на посаду судді (далі - доповідач).
Відповідно до пункту 19 розділу III Положення №143/зп-16, співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.
Згідно із пунктом 20 розділу III Положення №143/зп-16, співбесіда проходить у формі засідання ВККС у складі, визначеному рішенням ВККС про проведення кваліфікаційного оцінювання. Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами ВККС та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень. Під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
За визначенням пункту 32 розділу III Положення №143/зп-16, за результатами кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з таких рішень, зокрема, у разі визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді: рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді; рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Відповідно до пункту 36 розділу III Положення №143/зп-16, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої участі судді (кандидата на посаді судді) у процедурах, передбачених Законом.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону №1402-VIII, ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Частиною третьою цієї ж статті установлено, що рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Зі змісту оскарженого рішення ВККС випливає, що підставою для його ухвалення стало непідтвердження ОСОБА_1 відповідності високим стандартам професійної етики та доброчесності, позивача за критеріями «Професійна етика» та «Доброчесність» оцінено у 0 балів за кожним.
Це рішення ВККС прийняла за внутрішнім переконанням її членів з дотриманням конкурсної процедури відповідно до вимог Конституції та законів України, а також Положення №143/зп-16. Висновки відповідача зроблені за результатами дослідження матеріалів досьє кандидата на посаду судді, пояснень позивача, який безпосередньо брав участь у співбесіді і дослідженні зібраних матеріалів.
Здійснюючи судовий контроль за правомірністю рішення ВККС, Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності оцінюється ВККС за показниками, визначеними у розділі ІІ Положення №143/зп-16, прийнятого на виконання вимог частини п`ятої статті 83 Закону №1402-VIII.
Дослідження досьє та проведення співбесіди як один з етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто в цьому випадку встановлено легітимну мету дій ВККС.
У межах процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді, з урахуванням мети і завдань його проведення, обов`язком (повноваженням) ВККС є з`ясування й оцінка всіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Щодо останнього, то Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23), а також у Кодексі суддівської етики.
З положень Рекомендації №R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
З огляду на наведене повноваження ВККС стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу в системі судоустрою. При цьому оцінювання кандидатів відбувається з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за встановленими законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.
Таким чином, жоден інший суб`єкт чи орган, у тому числі й суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема, компетенції Комісії щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.
Доводи позивача про те, що оскаржуване рішення ВККС не містить достатнього обґрунтування, не можна визнати вагомими та переконливими, оскільки зі змісту цього рішення випливає, що воно колегіально й пленарно ухвалювалося членами ВККС, які мали повноваження на проведення кваліфікаційного оцінювання. Застережень чи заперечень щодо порядку та оформлення результатів кваліфікаційного оцінювання немає, обмежень чи порушень щодо судді (кандидата на посаду судді) у частині обізнаності про проведення кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з ухваленням рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді немає.
ВККС, ухвалюючи оскаржуване рішення, дослідила інформацію суддівського досьє, заслухала пояснення ОСОБА_1 та дійшла висновку про її невідповідність високим стандартам професійної етики та доброчесності, при цьому з рішення убачається, що відповідач достатньо мотивував свою незгоду з наданими поясненнями кандидата та факт неспростування такими поясненнями об`єктивних обставин, зазначених у суддівському досьє ОСОБА_1
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що ВККС мала врахувати той факт, що законність походження майна та грошових коштів уже була предметом перевірки спеціально уповноважених на це органів під час подання позивачем документів для участі у конкурсі відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади», але жодних порушень не встановлено, колегія суддів Верховного Суду зауважує таке.
ВККС у межах здійснення процедури оцінювання кандидата на посаду судді не здійснює повноважень антикорупційного чи правоохоронного органу, не вдається до перевірки висновків таких органів, однак надає їм оцінку в контексті здійснення своєї функції перевірки кандидата вимогам і стандартам професійної етики та доброчесності в сукупності з іншою інформацією, наявною у суддівському досьє, та з поясненнями кандидата на посаду судді з приводу такої інформації.
Вчиняючи такі дії, ВККС має на меті виключити наявність будь-яких сумнівних фактів щодо походження майна, його добросовісного декларування або публічної поведінки кандидата не лише з точки зору вимог законодавства, але й з метою зміцнення переконання суспільства у чесності, незалежності, неупередженості та справедливості суддівського корпусу та з огляду на необхідність того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та проінформованої людини поведінка та репутація судді були бездоганними.
Отже, дослідження суддівського досьє та оцінка наявної у ньому інформації, зокрема, щодо джерел походження майна та способу життя кандидата, у її сукупності є не лише дискреційним повноваженням відповідача, а й основною метою здійснення процедури кваліфікаційного оцінювання.
Оцінка таких обставин є виключною компетенцією ВККС, яка здійснюється її членами в рамках конкурсу за їх внутрішнім переконанням і не може зазнавати втручання шляхом перевірки такої оцінки в результаті судового оскарження прийнятого рішення за умови дотримання передбачених законом процедур та гарантій.
Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що наявність негативної оцінки її доброчесності та професійної етики звела нанівець всю її репутацію, напрацьовану багаторічною працею та поставила під сумнів подальшу кар`єру, то така оцінка здійснена виключно в рамках конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Верховного Суду, а висновки, яких дійшов відповідач, стосуються виключно процедури проведення такого конкурсу і мають значення для прийняття рішення щодо здатності позивача здійснювати правосуддя виключно у Верховному Суді.
Проходження позивачем конкурсної процедури для зайняття вакантної посади судді у Верховному Суді не тотожне кваліфікаційному оцінюванню у разі бажання позивача здійснювати правосуддя у будь-якому іншому суді, не впливає на таке кваліфікаційне оцінювання і не виключає його, оскільки хоч і регулюється одними й тими ж законодавчими актами, проте має різні процедури та різні юридичні наслідки.
Фактично під час проведення оцінювання доброчесності та професійної етики у рамках конкурсу до Верховного Суду як найвищого судового органу ВККС мала відібрати кандидатів, щодо яких відсутні щонайменші сумніви як у самої комісії, так і у громадянського суспільства.
З огляду на суть процедури проведення конкурсу, обмеженість у часі його проведення, ця процедура не передбачає глибокого дослідження тих чи інших сумнівів, оскільки якщо особа не перемогла у конкурсі, це не має для неї суттєвих наслідків у кар`єрі. Отже, комісія має не визнавати переможцем у конкурсі осіб, щодо яких в рамках конкурсних процедур, зокрема і з огляду на їх певну спрямованість, не вдалося достатньо дослідити і спростувати наявні сумніви.
Тому прийняте щодо позивача рішення комісії у жодному разі не означає, що вона визнана недоброчесним суддею, або такою, що допускала неетичну поведінку, і не може бути перешкодою для зайняття нею посади судді у майбутньому.
Щодо посилань позивача на порушення ВККС стосовно неї статті 100 Закону №1402-VIII у зв`язку з незаявленням членом ВККС ОСОБА_2 самовідводу за наявності конфлікту інтересів Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 100 Закону №1402-VIII, член ВККС не має права брати участь у розгляді питання та ухваленні рішення і підлягає відводу (самовідводу), якщо наявні дані про конфлікт інтересів або обставини, що викликають сумнів у його безсторонності. За наявності таких обставин член Комісії повинен заявити самовідвід. Із тих самих підстав відвід члену Комісії можуть заявити особи, щодо яких або за поданням яких розглядається питання.
Відвід має бути вмотивованим і поданим до початку розгляду питання у формі письмової заяви. Головуючий на засіданні зобов`язаний ознайомити із заявою про відвід члена Комісії, якому заявлено відвід.
За змістом частини другої статті 35 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.
Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.
Підставою для самовідводу та обґрунтуванням наявності конфлікту інтересів позивач вважає ту обставину, що у 2017 році колегією суддів Вищого господарського суду України (головуючи - Поліщук В.Ю., судді - Удовиченко О.С. (чоловік позивача), Катеринчук Л.Й. ) розглядалася справа №922/6658/15, у якій було опосередковано вирішено питання майнового інтересу невістки члена ВККС ОСОБА_2 .
Водночас із заявою про відвід члена колегії ВККС ОСОБА_2 під час проведення співбесіди позивач не зверталася. Під час співбесіди головуюча колегії ВККС ОСОБА_2 з`ясувала, чи відомий позивачу склад колегії ВККС, а також чи заявлятиме ОСОБА_1 відводи комусь із членів колегії ВККС, проте позивач повідомила, що довіряє складу колегії.
На думку колегії суддів Верховного Суду, будь-яких належних доказів того, що головуюча колегії ВККС ОСОБА_2 була обізнана про факт прийняття чоловіком позивача рішення у справі №922/6658/15, зацікавлена у результатах розгляду вказаної справи або у прийнятті певного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання позивача чи проявила відносно неї упередженість та небезсторонність, ОСОБА_1 не надала.
Щодо посилань позивача на те, що оскаржуване рішення Комісії від 01.02.2019 року, за умови неоголошення перерви та ненадання їй можливості підготувати відповіді та надати додаткові пояснення на питання, які були їй задані вперше 01.02.2019 року та які не стосуються її особисто, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
Відповідно до пункту 20 розділу III Положення №143/зп-16, співбесіда проходить у формі засідання Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії про проведення кваліфікаційного оцінювання. 
Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень.
Під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
Згідно із пунктом 24 розділу III Положення №143/зп-16, у разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву.
Відповідно до підпункту 4.4.1. пункту 4.4. Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішення Комісії від 13.10.2016 року №81/зп-16, учасники засідання мають право, зокрема, заявляти клопотання.
Як вбачається з матеріалів справи та оглянутого відеозапису співбесіди, проведеної із позивачем 01.02.2019 року (т. 3 а.с. 179), під час співбесіди у межах процедури кваліфікаційного оцінювання 01.02.2019 року ОСОБА_1 клопотання про оголошення перерви не заявлялось.
Оголошення ж перерви за ініціативою Комісії є правом колегіального органу, а не її обов`язком, а тому вказане, на думку колегія суддів Верховного Суду, спростовує доводи позивача в цій частині.
Щодо посилань позивача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 року (справа №640/3037/19), яким визнано протиправним та скасовано Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 21 січня 2019 року; визнано протиправним та скасовано Рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності від 21.01.2019 року, в частині затвердження Висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 і критеріям доброчесності та професійної етики, то колегія суддів Верховного Суду зазначає, що на момент проведення співбесіди в межах процедури кваліфікаційного оцінювання із ОСОБА_1 01.02.2019 року Комісія не могла досліджувати вказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки воно було прийняте після проведення співбесіди, а саме 13.05.2019 року.
З огляду на встановлені у цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд встановив, що оскаржене рішення відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Наведене вище є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01.02.2019 №154/вс-19 та усіх інших позовних вимог, які є похідними.
Керуючись статтями 22, 242 - 246, 250, 266 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                           О.В.Білоус 
Судді                                                                                                              В.М.Бевзенко
                                                                                                              М.І.Смокович
                                                                                                              Т.Г.Стрелець
                                                                                                              В.М.Шарапа