Постанова                                              
Іменем України
 
24 листопада 2021 року 
м. Київ
 
справа № 161/2129/21
провадження № 61-15988св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
          суддів:                Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В., 
               
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня      2021 року в складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення.
 
В обґрунтування скарги зазначав, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ) перебуває виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області в частині поновлення його на посаді директора Комунального підприємства «Волиньприродоресурс» Волинської обласної ради (далі - КП «Волиньприродоресурс» ВОР) з 11 вересня 2020 року, що допущено до негайного виконання.
 
Вказував, що відповідно до постанови державного виконавця від 20 листопада               2020 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа. 
 
10 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Волинську обласну раду за невиконання рішення суду. Однак, в порушення вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не виніс постанови про накладення штрафу в подвійному розмірі та про одночасне звернення до правоохоронних органів про невиконання рішення суду.
 
Вважав, що державним виконавцем порушено процесуальні строки у даному виконавчому провадженні та не вчинено дій, які відповідно до закону він мав вчинити.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення вимог                        від 26 лютого 2021 року, просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Рекашової А. М. по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року.
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Рекашової А. М. по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП «Волиньприродоресурс» ВОР з                  11 вересня 2020 року, що допущено до негайного виконання.
 
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що рішення суду про поновлення на роботі не виконано боржником без поважних причин, а державний виконавець, у порушення вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», після винесення                10 грудня 2020 року постанови про накладення штрафу на боржника, повторно не перевірив виконання рішення боржником та наявність підстав для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що листи Волинської обласної ради про неможливість виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю прийняття такого рішення виключно на сесії Волинської обласної ради не є підтвердженням наявності поважних причин невиконання рішення суду.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено.
 
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 24 лютого 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», з врахуванням тієї обставини, що постановою Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Волинської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження і поновлення на роботі відмовлено. Зі скаргою до суду ОСОБА_1 звернувся 04 лютого 2021 року, тобто після скасування рішення суду апеляційним судом, яким його було поновлено на роботі, що свідчить про те, що на час подання такої скарги його права не були порушені, а здійснені державним виконавцем виконавчі дії узгоджувалися із положеннями Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець, в порушення вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», після винесення 10 грудня 2020 року постанови про накладення штрафу на боржника, повторно не перевірив виконання рішення боржником та наявність підстав для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. Крім того, зазначає, що звернувся до місцевого суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення 01 лютого 2021 року, а не 04 лютого 2021 року. 
 
Відзив на касаційну скаргу повернуто заявнику, як такий, що не підписаний.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.
 
У листопаді 2021 року справа № 161/2129/21 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                          з урахуванням статті 400цього Кодексу. 
 
За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - зміні, з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини 
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 161/14680/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Волинської обласної ради від 11 вересня 2020 року № 233 «Про звільнення директора КП «Волиньприродресурс» ВОР». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора                    КП «Волиньприродресурс» ВОР з 11 вересня 2020 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП «Волиньприродресурс» ВОР з                   11 вересня 2020 року допущено до негайного виконання.
 
20 листопада 2020 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП «Волиньприродресурс» ВОР з 11 вересня 2020 року, що допущено до негайного виконання.
 
01 грудня 2020 року Волинська обласна рада повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про неможливість на даний час виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, посилаючись на те, що боржник є колегіальним органом і винесення та прийняття того чи іншого рішення, в тому числі про поновлення на посаді, зумовлене необхідністю дотримання інших нормативно-правових актів України, вимог Регламенту обласної ради, рішень ради. 
 
10 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 63684326 винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення боржником.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у справі                        № 161/14680/21 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області                           від 28 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження і поновлення на роботі відмовлено.
 
24 лютого 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий документ, скасовано.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»  (далі по тексту Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону, відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
 
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
 
Відповідно до статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
 
Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. 
 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
 
Згідно зі статтею 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Судом першої інстанції встановлено, що рішення суду про поновлення на роботі не було виконано боржником без поважних причин, а державний виконавець, у порушення вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», після винесення 10 грудня 2020 року постанови про накладення штрафу на боржника, повторно не перевірив виконання рішення боржником через три робочих дні.  
 
Листи Волинської обласної ради про неможливість виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю прийняття такого рішення виключно на сесії Волинської обласної ради не є підтвердженням наявності поважних причин невиконання рішення суду.
 
Ураховуючи вищевикладене, у виконавчому провадженні № 63684326 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора                           КП «Волиньприродоресурс» ВОР з 11 вересня 2020 року, що допущено до негайного виконання, державним виконавцем допущено бездіяльність, оскільки після винесення 10 грудня 2020 року постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду, державний виконавець відповідно до частини третьої статті 63 Закону був зобов`язаний наступного робочого дня після спливу трьох робочих днів з дня винесення цієї постанови, тобто 16 грудня 2020 року, повторно перевірити виконання рішення боржником.
 
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу місцевого суду, виходив з того, що постановою Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Волинської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження і поновлення на роботі відмовлено. Зі скаргою до суду ОСОБА_1 звернувся                       04 лютого 2021 року, тобто після скасування рішення суду апеляційним судом, яким його було поновлено на роботі, а тому на час подання такої скарги його права не були порушені, а здійснені державним виконавцем виконавчі дії відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження».
 
Верховний Суд не в повній мірі погоджується з такими висновками та виходить з такого. Рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Закон України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець перевіряє виконання рішення боржником не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
 
Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця з певною періодичністю перевіряти виконання рішення боржником, і у разі встановлення невиконання - вживати відповідних заходів. 
 
Після винесення 10 грудня 2020 року постанови про накладення штрафу на боржника, державний виконавець повинен був повторно перевірити протягом трьох робочих днів після закінчення строку, визначеного у постанові про накладення штрафу, виконання рішення боржником та вирішити, чи є підстави для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. Натомість, державний виконавець лише 24 лютого 2021 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Скасування судом апеляційної інстанції 01 лютого 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року, яке підлягало негайному виконанню, не спростовує висновків про те, що у період з 16 грудня      2020 року і до 01 лютого 2021 року державний виконавець був зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для виконання судового рішення. Невжиття державним виконавцем в означений період заходів по виконанню судового рішення свідчить про його неправомірну бездіяльність. 
 
Верховним Судом враховано, що згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
 
За обставинами цієї справи встановлення неправомірної бездіяльності державного виконавця не може мати наслідком зобов`язання виконавця вчинити дії по виконанню судового рішення, оскільки після звернення заявника зі скарго, судове рішення, яке підлягало негайному виконанню, скасовано судом апеляційної інстанції. 
 
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції хоча і дійшов правильного висновку по суті розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця, проте мотиви відмови у задоволенні скарги підлягають зміні. 
 
У пункті 3 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги наділений правом змінити рішення.
 
Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України суд змінює рішення, якщо воно переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене     з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови Верховного Суду.  
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
 
Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених       у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки Верховний Суд змінює лише мотиви судового рішення, судові витрати не підлягають новому розподілу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року змінити, викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

 
Головуючий                                                                                       О. В. Ступак

 
Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков 

 
                                                                                                          С. О. Погрібний

 
                                                                                                          Г. І. Усик

 
                                                                                                                                    В. В. Яремко