РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/4189/20
Провадження № 22-ц/4815/1120/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служба у справах
дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області 
(як орган опіки та піклування) 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2021 року у складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 29 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського району Рівненської області від 05.06.2012 року (справа № 1716/1232/2012). Відповідач є батьком ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Син проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні. Через відсутність матеріальної допомоги зі сторони відповідача позивачка змушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів, і рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09.03.2012 року з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання сина. Але відповідач не систематично сплачує аліменти, в результаті чого за ним утворилася значна заборгованість. Відповідач іноді бачиться з дитиною, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, його життям не цікавиться. Вважає, що вищезазначені обставини свідчать про свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, закріплених СК України. Зважаючи, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, просила суд позбавити батьківських прав відповідача стосовно його сина. Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2021 року у вказаний позов задоволено. ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав стосовно його дитини – сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №41, зроблений 04.04.2011 р. Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн. 40 коп. судових витрат (сплата судового збору).

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 164 СК України, яка передбачає можливість суду за позовом одного з батьків позбавити іншого з батьків батьківських прав щодо спільної дитини за умови, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, та обґрунтоване тим, що відповідач свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 , не бере участі в його вихованні, не цікавиться життям дитини, не бере участі в матеріальному забезпечені, про що свідчить заборгованість зі сплати аліментів. Судом також враховано висновок органу опіки та піклування, котрий вказує на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо спільної з позивачкою дитини. 

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує законність позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 та пояснює, що він не ухиляється від участі в утриманні, вихованні та спілкуванні з дитиною. Додає, що бачиться із сином за обов`язкового надання дозволу його матір`ю, позивачкою у справі. Зазначає, що позивачка виїхала з постійного місця проживання, забравши дитину та не повідомивши його про нове місце проживання, що вказує на чинення нею перешкод у спілкуванні сина із батьком. Покликається на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується судом у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із них, а також за обов`язкового попередження про необхідність змінити ставлення до дитини та поклавши відповідний обов`язок контролю на органи опіки та піклування. Просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області 04.04.2011 року (а.с. 4).

Після розірвання шлюбу між сторонами рішенням Рівненського району Рівненської області від 05.06.2012 року (справа № 1716/1232/2012) дитина сторін проживає з матір`ю.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09.03.2012 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 19.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Рівненським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) № 21555 від 20.04.2021 р., станом на 01.04.2021 р. відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 131 143, 02 грн.. Станом на 01.08.2020 р. така заборгованість становила 114 327, 60 грн., а станом на 01.09.2020 р. – 116 848, 60 грн.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, несистематично сплачує аліменти, в результаті чого утворилася значна заборгованість, не спілкується з сином.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів доходить висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

Батько дитини бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що свідчить і сам факт оскарження ним судового рішення про позбавлення батьківських прав, і пояснення відповідача в судовому засіданні Рівненського апеляційного суду. Відповідач зазначив, що бажає спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні, однак зустрічі з дитиною можливі виключно за обов`язкового надання попереднього дозволу його матір`ю, позивачкою у справі, яка, в свою чергу, виїхала з постійного місця проживання, забравши дитину та не повідомивши відповідачу про нове місце проживання.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Служби у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування) вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).. 

Разом з тим, в судовому засіданні Рівненського апеляційного суду представник органу опіки та піклування – начальник Служби у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області Кисельова С. І. пояснила, що вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина та зауважила, що умисної поведінки батька щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини не виявлено, а тому відсутні підстави для вжиття щодо відповідача такого крайнього заходу сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей, як позбавлення батьківських прав.

Обставини, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, зокрема, невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Відповідач має об`єктивні причини, що перешкоджають йому особисто безперешкодно спілкуватись з сином та повноцінно брати участь у його вихованні, оскільки проживання дитини з матір`ю в іншому місці і можливість спілкування із нею виключно за попереднім дозволом матері є перешкодою для вільного необмеженого спілкування з дитиною та повноцінної участі у її вихованні.

Аргументи апеляційної скарги про те, що   ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляє, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для навчання та проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, є безпідставними, оскільки судами не встановлено винної поведінки відповідача, як а б виявилася в умисному та злісному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків.

Що стосується наявної заборгованості відповідачами за аліментами на користь позивачки на утримання малолітнього сина, то ця обставина не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є передчасним, а наведені позивачкою доводи щодо необхідності вжиття такого крайнього заходу не підтверджені достовірними, достатніми та належними доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, із позивачки  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 підлягають до стягнення судові витрати, понесені апелянтом у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 270 гривень 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав – відмовити.

Стягнути із  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 270 (одна тисяча двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.

                                                       Боймиструк С. В.