УХВАЛА                                             
                                                                                                    
25листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-723/11
провадження № 61-2214св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,  
 
учасники справи:
позивач - Чукалівська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області, 
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа - ОСОБА_2 , 
особа, що подає касаційну скаргу - ОСОБА_3 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційною скаргою ОСОБА_3 , яка не є учасником справи, на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області         від 31 березня 2016 року в складі судді Хоминець М. М. та на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року в складі колегії суддів Томин О. О., Пнівчук О. В., Горейко М. Д., 
ВСТАНОВИВ : 
 
У травні 2011 року Чукалівська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Рішенням Тисменицького районного суду від 31 березня 2016 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня        2020 року в задоволенні позову відмовлено.
 
10 лютого 2021 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі.  
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України)та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
В ухвалі Верховного Суду від 16 серпня 2021 року ОСОБА_3 посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, зазначає, що суди при вирішенні справи не застосували висновків викладених у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 372/1684/14-ц. Крім цього, суди не дослідили зібрані в справі докази та прийняв рішення про права, свободи, інтереси осіб, що не були залучені до участі в справі.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
 
УХВАЛИВ :
 
Справу за позовом Чукалівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                                         М. М. Русинчук