ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/1247/21
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді        Березкіної О.В. (доповідач),
                        суддів     Антоніка С.Г., Іванова О.Г.
при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.   
Представники сторін:  
від позивача: Кулешова Л.В.(в режимі відеоконференції) адвокат, довіреність № 645  від 24.12.2020 р.;
від відповідача: Нинюк Л.О. (в режимі відеоконференції) адвокат, довіреність № 2803  від 02.09.2019 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго" 
на рішення господарського суду Запорізької області від 26.08.2021 року у справі № 908/1247/21 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовом Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго”, м. Запоріжжя 
до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Запорізька область, м. Енергодар
про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” звернувся до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” із позовом про визнання недійсним одностороннього правочину у формі заяви  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”  від 31.12.2020 за № 42-30/28333 щодо зарахування зустрічних однорідних вимог  в частині погашення заборгованості Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” за послуги з розподілу електричної енергії. 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.08.2021 року у справі №908/1247/21 в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач - Публічне акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго” звернувся з апеляційною скаргою, в яків просив рішення Господарського суду Запорізької області від 26.08.2021 у справі № 908/1247/21 скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.        
В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки як нормами ЗУ “Про ринок електричної енергії”, так і публічним договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії встановлено, шо розрахунки за надані послуги з розподілу електричної енергії проводяться грошовими коштами на поточний рахунок Оператора системи розподілу, а умовами договору визначено проведення розрахунків “виключно грошовими коштами”, що виключає можливість проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки під час застосування такого механізму грошові кошти не надходять на рахунок Оператора системи розподілу, шо не відповідає вимогам Закону та умовам договору.
Зокрема,  апелянт посилається на те, що вчинений Відповідачем спірний правочин суперечить даній нормі, оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог не має грошового характеру, а відсутність грошових коштів на поточному рахунку Оператора системи розподілу, є загрозою його участі на ринку електричної енергії та здійснення ним ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії в Запорізькій області. 
Оспорюваний правочин Відповідача суперечить приписам статті 75 ЗУ “Про ринок електричної енергії” та вимогам ПРРЕЕ, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Апелянт посилається  на неправильне застосування норм матеріального права: ст.ст. 601,602 Цивільного кодексу України в частині невідповідності оспорюваного правочину умовам публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
          Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 26.08.2021 у справі №908/1247/21 та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ “Запоріжжяобленерго” в повному обсязі.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго" на рішення господарського суду Запорізької області від 26.08.2021 року у справі №908/1247/21, призначено справу до розгляду на 08.12.2021 року об 10:00  в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: проспект Дмитра Яворницького, будинок № 65, м. Дніпро, 49000 (зала судового засідання №207).
Відповідачем - Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Запорізька область, м. Енергодар  надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи позивача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення – без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
В судовому засіданні 08.12.2021року   було оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін,  перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2018 Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” звернулося з заявою-приєднанням, виданою ПАТ “Запоріжжяобленерго” (оператор системи розподілу або ОСР), до умов “Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії”, відповідно до якої з 01.01.2019 між Публічним акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” (оператор системи, позивач) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”   (далі – споживач, відповідач) укладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 1005 від 01.12.2005. 
29.12.2018 Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” звернулося з заявою-приєднанням, виданою ПАТ “Запоріжжяобленерго” (оператор системи розподілу або ОСР), до умов “Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії”, відповідно до якої з 01.01.2019 між Публічним акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” (оператор системи) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”   (споживач) укладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 42 від 31.08.2011. 
29.01.2019 Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” звернулося з заявою-приєднанням, виданою ПАТ “Запоріжжяобленерго” (оператор системи розподілу або ОСР), до умов “Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії”, відповідно до якої з 01.01.2019 між Публічним акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” (оператор системи) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”   (споживач) укладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 42 від 31.08.2011. 
У пунктах 1.1, 1.2 даного договору встановлено, що договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам (надалі – споживач) як послуги оператора системи. Цей договір укладений сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з “Заявою-приєднанням”, що є додатком № 1 до цього договору.  Умови договору розроблені відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів, окрім індивідуально-технічних (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас напруги, особливості обліку тощо). 
Відповідно до п. 2.1 договору оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 (далі – КСР), за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в “Паспорті точки розподілу” за об`єктом споживача, який є додатком № 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи. 
Пунктом 2.3 договору встановлено, що споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з додатком № 4 “Порядок розрахунків”. 
Згідно з п.п. 5.2, 5.3 оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за цим договором здійснюється на поточний рахунок оператора. Тариф (ціна) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії та терміни оплати послуги зазначаються в додатку № 4 “Порядок розрахунків”.
За умовами п. 11.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, цей договір набирає чинності з дня приєднання споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. 
За умовами п. 1.3 додатку № 4 до договору “Порядок розрахунків” розрахунки за надані послуги з розподілу електричної енергії проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора системи, вказаний в п. 13 договору.  
Як зазначив позивач, 05.01.2021 отримав від відповідача заяву № 42-30/28333 від 31.12.2020 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. 
У заяві від 31.12.2020 № 42-30/28333 зазначено, що на даний час ВП ЗАЕС (відповідач) має до ПАТ “Запоріжжяобленерго” (позивач) грошові вимоги, а саме: 1. Дог. № 12-7/37-121-SD-15-02621 від 01.01.2013 РГС Запорізької обл. від 29.05.2019 по справі № 908/528/19: рах. № 790 від 31.10.2018 у сумі 128972,42 грн.; з іншого боку,  ПАТ “Запоріжжяобленерго” (позивач) має до ВП ЗАЕС (відповідач) наступні грошові вимоги: 1. Дог. № 1005/42-11-8-06-546 від 01.12.2005 заява-приєднання/77-121-08-19-08364 від 01.01.2019 рах. № 1005/10-РП від 31.10.2020 у сумі 11823,32 грн.; 2. Дог. № 42/42-11-8-1914 від 31.08.2011 заява-приєднання/77-121-08-19-08381 від 01.01.2019 рах. № 42/10-РП від 31.10.2020 у сумі 92571,73 грн.; 3. Дог. № 42/42-11-8-1914 від 31.08.2011 заява, рах. № 42/10р від 31.10.2020 у сумі 24577,37 грн., всього у сумі 128972,42 грн. Згідно зі ст. 601 ЦК України і ст. 203 ГК України відповідач заявив про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 128972,42 грн.
Заява підписана т.в.о. генерального директора Ю. Кульба та головним бухгалтером І. Прокоф`євим, підпис скріплений круглою печаткою відокремленого підрозділу.
У матеріалах справи наявні, зокрема рахунок № 1005/10-РП від 31.10.2020 на суму 11823,32 грн. за договором № 1005 від 01.12.2019 про надання послуг з розподілу електричної енергії з кінцевим терміном сплати до 11.11.2020, рахунок № 42/10-РП від 31.10.2020 на суму 92571,73 грн. за договором про надання послуг з розподілу з кінцевим терміном сплати 17.11.2020, рахунок № 42/10р від 31.10.2020 на суму 24577,37 грн. за договором № 42 від 31.08.2011 (плата за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії у жовтні 2020) з кінцевим терміном сплати 17.11.2020, виставлені позивачем відповідачу, а також рахунок-фактура № 790 від 31.10.2018 на договором № 12-7/37-121-SD-15-02621 від 01.01.2013 на суму 262080,38 грн., виставленого відповідачем позивачу. 
Листом від 13.01.2021 № 007-66/139 на заяву від 31.12.2020 № 42-30/28333 позивач повідомив відповідача, що вчинений ним правочин у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить нормам матеріального права та умовам договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Позивач пропонував відкликати заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Звертаючись до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” із позовом про визнання недійсним правочину у формі заяви  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”  від 31.12.2020 за № 42-30/28333 про зарахування зустрічних однорідних вимог в частині погашення заборгованості Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” за послуги з розподілу електричної енергії,  позивач посилався на те, що  отримана від відповідача заява від 31.12.2020 № 42-30/28333 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.12.2020 за № 42-30/28333 в частині погашення заборгованості за послуги з розподілу електроенергії суперечить імперативним вимогам, встановленим нормами матеріального права, а саме Закону України “Про ринок електричної енергії”, ст. 601 ЦК України, ст. 202 ГК України, а також умовам публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2020. Як умовами договору, так і законом встановлено, що розрахунки з оплати послуги з розподілу електричної енергії здійснюються в грошовій формі виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора системи розподілу, що виключає можливість припинення такого зобов`язання шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що на час проведення зарахування ані діючим законодавством, ані договорами не було встановлено заборони на зарахування зустрічних однорідних вимог. Отже, зарахування ДП НАЕК “Енергоатом”    в особі Відокремленого підрозділу    “Запорізька атомна електрична станція” зустрічних однорідних вимог (заява від 31.12.2020 № 42-30/28333) було здійснене  з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Колегія суддів погоджується з такми висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Приписами ч.ч. 1,2, 4   ст. 598 Цивільного кодексу України   визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.
Статтею 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Відповідно до частини п`ятої    статті 202 ЦК України     до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Виходячи з наведених норм законодавства, оспорювана заява відповідача від 31.12.2020 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який спричиняє припинення взаємних грошових зобов`язань сторін, визначених у цій заяві. 
Суд звертається до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, за яким вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).
Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами (правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18).
Згідно зі ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 41) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Разом із тим слід зауважити, що однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань (правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18).
Таким чином, зобов`язання з оплати заборгованості за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених     статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.
Грошові вимоги мають розглядатися як однорідні в силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов`язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з грошами. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, якщо зобов`язання які виникли між сторонами за укладеними договорами є грошовими, то вони є однорідними.
Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.04.2021 року у справі № 918/539/18.
Як вбачається зі змісту договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії та про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладені між сторонами у справі, форма проведення розрахунків за цими договорами - грошові кошти, що свідчить про однорідність вимог.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 75 Закону України  “Про ринок електричної енергії” (в редакції, чинній на момент вчинення спірного правочину) розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку. Покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків. 
Відповідно до п. 4.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі – ПРРЕ) (в редакції, чинній на момент вчинення спірного правочину), розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 140 “Про визначення уповноважених банків ринку електричної енергії”, відповідно до п. 2 ч. 3 статті 5 Закону України “Про ринок електричної енергії” уповноваженими банками, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання ринку електричної енергії, визначені ПАТ “Ощадбанк”, ПАТ АБ “Укргазбанк”, АТ “Державний експертно-імпортний банк України”.
Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.06.2019 № 1247,  відповідно до статті 75 Закону України “Про ринок електричної енергії” та статті 17 Закону України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг” затверджений “Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку”, згідно з яким усі, без винятку, рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку відкриті в АТ “Ощадбанк” і його філіях у відповідних містах України. При цьому в постанові зазначено найменування електропостачальників, оператора системи передачі, оператора ринку та зазначено їхні рахунки із спеціальним режимом використання.
В той же час ПАТ “Запоріжжяобленерго” відсутнє в зазначеному переліку електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку.
При цьому,  поточний рахунок, за яким здійснюються розрахунки за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, до якого приєднався відповідач, є таким:   НОМЕР_1 в ПАТ “Метабанк”, МФО 313582. Цей же рахунок зазначений і в рахунках № 1005/10-РП, № 42/10-РП від 31.10.2020. Відтак, даний поточний рахунок, на який відповідач мав здійснювати оплату послуг, не є поточним рахунком із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі, оператора ринку, відкритим в одному із уповноважених банків.
Також ані вказаний договір, ані договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7/37-121-SD-15-02621 не містять жодних обмежень щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а   тому господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про   відсутність підстав для визнання даного правочину недійсним.
При цьому, доводи апелянта про те, що  Закон України « Про ринок  електричної енергії»  та умови договорів передбачають  розрахунок між сторонами  виключно у грошовій  формі, не спростовують можливість здійснення зарахування з огляду на наступне.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК України «Припинення зобов`язань».
Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601 - 602 ЦК України і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (ст. 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (ст. 603 ЦК України).
Згідно з довідковою інформацією «...грошовий характер...» це важлива ознака фінансів, які завжди мають грошову форму вираження, оскільки гроші є обов`язковою умовою існування фінансів.
А однакова форма проведення розрахунків за зустрічними вимогами - грошові кошти є однією з обов`язкових умов припинення зобов`язання зарахуванням - однорідністю вимог (ст. 601 ЦК України та ч. З ст. 203 ГК України).
Згідно з висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеними в постановах від 02.04.2019 у справі №918/539/18, від 19.02.2020 у справі №686/5108/18, від 19.08.2020 у справі №911/2560/19:
зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей, при цьому, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо), відповідно, можна зараховувати грошовий борг проти грошового;
грошові вимоги мають розглядатися як однорідні в силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов`язань;
гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, які дозволяють проводити обмін та інші операції з ними;
вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною з іншою вимогою про сплату коштів, відтак, якщо зобов`язання, які виникли між сторонами за укладеними договорами, грошові, то вони є однорідними.
У      Законі України “Про ринок електричної енергії”, на який посилається позивач, теж відсутні положення щодо заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення      зобов`язання шляхом зарахування.
Таким чином, на час проведення зарахування ані діючим законодавством, ані договорами не було встановлено заборони на зарахування зустрічних однорідних вимог.
Отже, зарахування ДП НАЕК “Енергоатом”    в особі Відокремленого підрозділу       “Запорізька атомна електрична станція” зустрічних однорідних вимог (заява від 31.12.2020 № 42-30/28333) було здійснене  з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Посилання позивача на пункт 1.3 додатку № 4 до договору “Порядок розрахунків”, яким встановлено, що розрахунки за надані послуги з розподілу електричної енергії проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора системи, вказаний в п. 13 договору, не спростовує висновків суду, оскільки, як зазначалося вище, вказаний у п. 13 договору рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання.  
Колегія суддів  не приймає до уваги   надану  до додаткових  пояснень по справі  від 07.12.2021 року  Додаткову угоду  про внесення  змін до договору  споживача  про надання послуг з розподілу  електричної енергії,  ч. 2  якої доповнено  п. 1.3 Додатку № 4  « Порядок розрахунків» Договору  абзацом  четвертим такого змісту: « Не допускається  припинення  зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних  вимог  з наданої послуги з розподілу електричної енергії в одноторонньому  порядку за заявою однієї із сторін», з огляду на наступне.
Так, звертаючись з позовом про визнання одностороннього  правочину недійсним, позивач  надав  договір та Додаток № 4 до договору « Порядок розрахунків», пункт 1.3  якого  не містить  зазначених змін.
Заяви-приєднання  відповідача до  умов Договору  споживача  про надання послуг  з розподілу електричної енергії  датовані 29.11.2018, 29.12.2018, 29.01.2019,  в той час, як    Додаткова угода, надана позивачем  до письмових  пояснень,  набирає законної  сили з 01.04.2020 року, та доказів  ознайомлення   відповідача із  даною додатковою угодою, позивач не надав.
Крім того,  як вбачається з матеріалів справи, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції,  жодним чином не  обгрунтовував  свої вимоги   з посиланням  на відповідну  Додаткову угоду  із  внесеними змінами до  п.1.3  Додатку № 4 до Договору, а  тому колегія суддів не вбачає підстав для врахування наданого  позивачем нового доказу  під час   перегляду  даної справи.
Інші доводи апелянта є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони  не спростовують.
Таким чином, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав  їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго" – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Запорізької області від 26.08.2021 року у справі №908/1247/21– залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та   випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.12.2021року.

Головуючий суддя                                                                            О.В.Березкіна   
                  
Суддя                                                                                                  О.Г.Іванов

Суддя                                                                                                  С.Г.Антонік