П О С Т А Н О В А
                                       І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
  06 жовтня 2021року                                                                                  м. Київ
         
Справа № 761/7861/21
Провадження: № 22-ц/824/12314/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Пікуль А.А., Левенця Б.Б.
секретар Івасенко І.А.
 
 розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
  на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року,  постановлену під головуванням судді Волошина В.О., 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МАДІС», до ОСОБА_1 про стягнення суми,
                                                  
в с т а н о в и в :
 
Рішенням  Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2010 року позов ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» задовлено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Комерційний банк «Експобанк»заборгованість за кредитом,  комісією, пенею та судові витрати на загальну суму 383 881,07 грн.
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Заява обґрунтована тим, що 15 лютого 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  було внесено запис про припинення юридичної особи АТ «КБ «Експобанк». Оскільки юридична особа стягувача у виконавчому провадженні №56055691 по стягненню 240 677,57 грн є ліквідованою, його, боржника, зобов`язання перед ПАТ «КБ «Експобанк» є припиненими. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року  заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.
Не погодившись із таким судовим рішенням,ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що  суд першої інстанції помилково посилався на правову позицію, висловлену ВСУ у постанові від 16.01.2018 року у справі № 61-1592св17, та узагальнення судової практики ВССУ від 25.09.2015 року, оскільки така позиція висловлена щодо застосування положень статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на то й час, і яка є повністю відмінною від редакції статті 432 ЦПК України, чинної на теперішній час. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутність обов`язку боржника у зобов`язанні є підставою за 432 ЦПК України для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Також вказав, що наявні в матеріалах справи копії договорів про відступленні прав вимоги, які незвірені належним чином, не є належними доказами на підтвердження переходу до ТОВ «Мадіс» права вимоги до нього, ОСОБА_1 , за кредитним договором.
 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Стефановський В.С. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.
Представник ТОВ «МАДІС`в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи бувповідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням  Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2010 року позов ПАТ«Комерційний банк «Експобанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»заборгованість за кредитом,  комісією, пенею та судові витрати на загальну суму 383 881,07 грн.
24 травня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3432/10, який перебуває на примусовому виконанні в Шевченківському РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №56055691.
20 січня 2020року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»та ТОВ «Мадіс» укладено договори №1 та № 2 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги до позичальників, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №41А від 20 березня 2008 року, укладеним з АТ «КБ «Експобанк».
Згідно запису з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15 лютого 2020 року юридичну особу ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» припинено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що припинення юридичної особи не може бути підставою для визнання виконавчого листа, що виданий на виконання рішення суду, що набуло законної сили, таким, що не підлягає виконанню.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). 
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої  статті 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. 
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження. 
За положеннями Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності. 
Згідно вимог частини четвертої статті 369 ЦПК України (в редакції 2004 року) у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
Указані положення кореспондуються з відповідними положеннями частини другої статті 432 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду заяви, згідно з якими суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилались заявники у даній справі.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Наведені у ч. 1 та ч. 2 ст.432 ЦПК Українипідстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Такі висновки викладені в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» та підтримані Верховним Судом в постановах від 16.01.2018 року у справі №755/15479/14-ц (провадження № 61-1592св17), від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.
Отже, Верховний Суд зробив висновки, що при розгляді питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню умовами визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, є:
1) наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню;
2) необхідність відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження з одночасною неможливістю відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження в інший спосіб, крім визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 також зазначено, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким,  що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Оскільки положення частинидругої статті 432 ЦПК України є аналогічними положенням частини четвертої статті 369 ЦПК України (у редакції ЦПК України 2004 року),  посилання скаржника на неправильне застосування норм матеріального права є безпідставним.
Підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 ЦК України.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України); за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням зустрічних однорідних вимог (ст. 601 ЦК України); у разі заміни кредитора (ст. 603 ЦК України); за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна з сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України); смертю боржника (ст. 608 ЦК України); припиненням юридичної особи (ст. 609 ЦК України).
Враховуючи вищенаведені законодавчі положення, заявником не наведено, а судом не встановлено ні юридичних, ні фактичних обставин, які унеможливлюють виконання боржником зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, яке у даній справі боржником в повному обсязі не виконано.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2021 року, що занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості нового кредитора ТОВ «МАДІС». Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржена. 
Отже, припинення ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» у зв`язку із ліквідацією, на що посилається заявник як на підставу задоволення заяви, в силу вимог статті 432 ЦПК України, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягувач до внесення запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи реалізував своє право на відступлення права вимоги за кредитним договором №41А від 20 березня 2008року, відступивши таке право ТОВ «МАДІС». Договори відступлення права вимоги є дійсними, недійсними в судовому порядку не визнавались.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа з виконання рішення  Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2010 року таким, що не підлягає виконанню.
Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали і посилання скаржника на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази набуття  ТОВ «МАДІС» права вимоги до нього, ОСОБА_1 , оскільки з інформації, яка була надана суду першої інстанції Фондом гарантування вкладів фізичних осіб як органом, уповноваженим державою, убачається, що за даними облікових систем право вимоги за кредитним договором від 20.03.2008 року №41А, що укладений між АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_1 , було відступлено ТОВ «МАДІС», і ТОВ «МАДІС» є новим кредитором (т. 1 а.с. 190).
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та судової практики з розгляду аналогічних справ, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів на вбачає підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року, яка постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
За таких підстав, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         А.А. Пікуль

                                                                                                                   Б.Б. Левенець