ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4422/19                                        Головуючий суддя І інстанції Гуменний З. І.
Провадження № 22-ц/818/2286/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідачів  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 -адвоката Майбороди Сергія Сергійовича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 січня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Гуменного З.І., по цивільній справі № 636/4422/19, за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

18 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Уніка» про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, який в подальшому було уточнено та за клопотанням представника позивача до участі у справи залучено співвідповідачем ОСОБА_2 . 
Позовна заява мотивована тим, що 10 травня 2015 року, близько 00 годин 00 хвилин відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , без навантаження, рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Харкова в напрямку м. Ізюм зі швидкістю близько 100 км/год. Проїжджаючи 553 км вказаного автошляху, ОСОБА_1 не впорався з керуванням автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , та, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 9762 від 26.10.2015, порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, здійснив маневр вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись в тому, що це безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot Expert», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. 
Вказав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_3 , який був пасажиром автомобіля «Peugeot Expert» - отримав відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2384-ая/15 від 09.06.2015 тілесні ушкодження середньої тяжкості: перелом лопатки, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 3-х тижнів.
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 03.10.2017 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та частково задоволено цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 78238,43 грн., матеріальну шкоду в сумі 805 грн. - затрати на обстеження та консультацію у зв`язку з травмою, матеріальну шкоду в сумі 33075 грн. - вартість пошкодженого музичного інструменту. Також стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.02.2019 було залишено без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03.10.2017 відносно ОСОБА_1 скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, згідно ст. 417 КПК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності.
Цивільна відповідальність водія автомобіля ОСОБА_1 на момент ДТП була за страхована у страховій компанії ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» згідно полісу А1 №2125748. На звернення позивача до страховика ПрАТ «СК «УНІКА» він не отримав виплати страхового відшкодування за полісом А1 № 2125748, а тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Зазначає, що з моменту ухвалення вироку від 03.10.2017 до моменту подання даного позову пройшов значний час, сума стягнення, на думку позивача, підлягає індексації з урахуванням офіційного індексу інфляції, визначеного Міністерством фінансів України.
Вказав, що позивач змушений був витрачати значний час для лікування та відновлення сил, витратив свій час на поїздки до суду для розгляду кримінальної справи, до експерта - для оцінки завданої шкоди, займатися ремонтом автомобіля, що відволікало його від виробничих питань та змінювало його нормальний режим роботи та відпочинку. Такі вимушені дії завдавали йому незручностей та додаткових хвилювань.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточненої позовної заяви 20.12.2019 року, ОСОБА_5 остаточно просив суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на його користь майнову шкоду в розмірі 50000,00 грн., в рахунок витрат на обстеження та консультації у зв`язку із травмою 936,25 грн. і 100000,00 грн. - витрат на лікування у зв`язку з відновленням здоров`я (виготовлення клітинного трансплантанта та операція, медикаментозне забезпечення в стаціонарі). 
Також стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу 40991,29 грн.; в рахунок матеріальної шкоди внаслідок пошкодження музикального інструменту 38466,22 грн., та 213076,00 грн. витрат на відновлення здоров`я (медичні послуги, необхідні для відновлення) згідно рахунку медичної клініки; стягнути з солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 116300,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 2500,00 грн.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 січня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп. та витрати на обстеження і консультації у зв`язку із травмою у розмірі 936 грн. 25 коп. та судовий збір в дохід держави у розмірі 2102 грн. 00 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 28238 грн. 43 коп., матеріальну шкоду внаслідок пошкодження музикального інструменту у розмірі 38466 грн. 22 коп., моральну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 90000 грн. 00 коп. і витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. та судовий збір в дохід держави у розмірі 1617 грн. 05 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Майборода С.С. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване через неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи; неправильного дослідження та оцінки доказів; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права
Вказав, що представником відповідача, не заперечувався лише факт ДТП, а перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та його винуватість у настанні даної події не визнавався з огляду на неоднозначність та на не безспірність доказів у кримінальному провадженні за цим фактом. Це можна перевірити, прослухавши запис судового засідання від 05.01.2021 р. На його думку в даному випадку суд повинен був керуватись ч.7 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Зазначив, що в матеріалах кримінального провадження, які досліджувались під час розгляду даної справи, зокрема в протоколі огляду місця події, відсутні будь-які докази, і навіть посилання, на перебування музичного інструменту в автомобілі Позивача під час ДТП. Тому задоволення позовних вимог в цій частині вважає необґрунтованим.
Вказав, що відшкодування шкоди - це цивільно-правова відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, яке виникає з договірних зобов`язань. Отже, нарахування процентів на суму шкоди, є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Суд без обґрунтування свого рішення врахував індекс інфляції при задоволенні позову в частині: стягнення з Відповідача-3 (страхової компанії) витрати на обстеження і консультації у зв`язку із травмою у розмірі 936 (дев`ятсот тридцять шість) грн. 25 коп. 936 (дев`ятсот тридцять шість) грн. 25 коп., замість 805 (вісімсот п`ять) гривень 00 копійок; з відповідачів Акімових солідарно матеріальну шкоду внаслідок пошкодження музикального інструменту у розмірі 38466 (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 22 коп., яка без індексу інфляції складала 33075 (тридцять три тисячі сімдесят п`ять) гривень.
Задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування з Відповідачів Акімових майнової шкоди у розмірі 78238,43 грн. - 50000,00 грн. = 28238,43 грн., суд не конкретизував у рішенні що це за майнова шкода. Не вказувалось це і в позові. Можна припустити, що 78238,43 грн. - вартість пошкодженого автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_3 , визначена висновком товарознавчої експертизи в рамках кримінального провадження за фактом вищевказаної ДТП. Згідно цього висновку вказаний автомобіль було визнано фізично знищеним. Однак вартість залишків автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_3 судом не встановлювалась, а вказані норми законодавства залишились поза увагою суду. Тому розмір матеріальної шкоди, завданий пошкодженням транспортного засобу, є недоведеним.
Зазначив, що позивачем не були надані достатні докази саме того розміру витрат на правову допомогу, який ним було заявлено, тому це рішення суду є також незаконним і необґрунтованим.
Вказав, що розмір моральної шкоди позивачем та відповідні висновки суду в оскарженому рішенні не були належним чином обґрунтовані та є значно завищений з огляду на наслідки ДТП. Крім того, суд не навів мотивів з яких стягнув шкоду з Відповідача-2 ОСОБА_2 який є власником автомобіля «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 та батьком водія ОСОБА_1 , у позові не наведені з цього приводу відповідні доводи. Таким чином висновок суду щодо солідарної відповідальності ОСОБА_2 є безпідставним і в рішенні відсутнє правове обґрунтування з цього приводу.
У письмовому відзиві представник ОСОБА_3 - адвокат Надоля С.В. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вказав, що постановою Дзержинського районною суду міста Харкова від 26 червня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Згідно вказаної постанови встановлено, що 10.05.2015 року в 00-05 ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився. Ні ухвала Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, ні постанова Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 червня 2015 року, якими встановлено вину ОСОБА_1 та стан його алкогольного сп`яніння під час скоєння ДТП 10 травня 2015 року, не були оскаржені ним, а значить він з ними погодився та вони набрали законної сили.
Вказав, що факт пошкодження в наслідок ДТП музичного інструменту, належного позивачу ОСОБА_3 - згідно висновку судової товарознавчої експертизи №6790 від 10.04.2017 року, призначеної згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 10.06.2016 р.. встановлено вартість пошкодженого музичного інструменту - 33075 грн., таким чином доводи апелянта спростовуються належними та допустимими доказами проведеною в межах судового розгляду кримінального провадження 12015220440000616 справа №636/5371/15-к судової товарознавчої експертизи Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 10.04.2017 р. №6790.
З приводу надання правової допомоги. Позивач ОСОБА_3 уклав договір про надання правової допомоги № 354/НК-І9 19 жовтня 2019 року з адвокатом Надолею Є.В. В рамках виконання адвокатом своїх обов`язків було складено позовну заяву до суду, яка декілька разів уточнювалась. Для складання позовної заяви адвокат ознайомився з матеріалами кримінального провадження, в рамках якого визнано винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України у дорожньо-транспортній пригоді 10.05.2015 року, у результаті якої в рамках даної справи стягується матеріальна та моральна шкода. Також адвокат Надоля Є.В. приїздив з міста Харкова до міста Чугуєва Харківської області для участі у судових засіданнях. Розрахунок витрат на правову допомогу надається. Квитанція про сплату послуг адвоката у розмірі 5 000 гривень буде надана у судове засідання 17 березня 2021 року.
Щодо солідарного порядку стягнення шкоди з відповідачів. Доказами завдання шкоди позивачу саме внаслідок ДТП, спричиненої 10.05.2015 року ОСОБА_1 на автомобілі, належному на праві власності його батьку ОСОБА_2 є ухвала Харківського апеляційного суду від 05.02.2019 року, медичні документи про завдання шкоди здоров`ю, експертизи щодо спричиненої шкоди майну позивача (автомобілю га музичному інструменту), матеріали кримінального провадження. які підтверджують участь позивача у слідчих діях та судових засіданнях. За ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмет зобов`язання. В даному випадку відшкодування шкоди, внаслідок дій застрахованого транспортного засобу, відбувається за рахунок страхової виплати. Але страхової виплати не достатньо для покриття завданої матеріальної га моральної ніколи. Цивільний кодекс України також встановлює відповідальність власника транспортною засобу, як джерела підвищеної небезпеки щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наряду з винуватою особою
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, пояснення учасників справи, - вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо завдання йому матеріальної та моральної шкоди
Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з таким висновком суду.
Судом відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, з урахуванням обставин, встановлених ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03.10.2017 відносно ОСОБА_1 по кримінальній справі № 636/5371/15-к, з`ясовано, що 10 травня 2015 року, близько 00 годин 00 хвилин відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , без навантаження, рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Харкова в напрямку м. Ізюм зі швидкістю близько 100 км/год. Проїжджаючи 553 км вказаного автошляху, ОСОБА_1 не впорався з керуванням автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , та, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 9762 від 26.10.2015, порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, здійснив маневр вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись в тому, що це безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot Expert», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Peugeot Expert» ОСОБА_4 отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 4226-ая/15 від 18.09.2015, тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 3-х тижнів. Пасажир автомобіля «Peugeot Expert» - позивач ОСОБА_3 отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2384-ая/15 від 09.06.2015, тілесні ушкодження середньої тяжкості: перелом лопатки, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 3-х тижнів.
Вказані обставини були також встановлені постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 червня 2015 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. 
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 03.10.2017 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та частково задоволено цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 78238,43грн., матеріальну шкоду в сумі 805,00 грн. - затрати на обстеження та консультацію у зв`язку з травмою, матеріальну шкоду в сумі 33075,00 грн. - вартість пошкодженого музичного інструменту. Також стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.02.2019 було залишено без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 03.10.2017 відносно ОСОБА_1 скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, згідно ст. 417 КПК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 05.02.2019 року встановлено, що суд першої інстанції повністю виконав вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, тому у суду апеляційної інстанції не виникає розумного сумніву в правильності встановлення фактичних обставин справи, суд першої інстанції не допустив порушення вимог матеріального та процесуального законодавства при ухваленні оскаржуваного вироку, тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишені без задоволення. Вирок суду першої інстанції скасовано на підставі положень ст. 417 КПК України, та у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 був звільнений від кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих обставин.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Відтак, розглядаючи спір, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може тільки вирішувати питання про розмір відшкодування. 
Виходячи з наведеного, оскільки відповідач вказаних обставин не спростував, колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо їх недоведеності.
Щодо факту пошкодження внаслідок ДТП належного позивачу музичного інструменту, то згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 6790 від 10.04.2017 року, проведеної в межах кримінального провадження у справі № 636/5371/15-к, - встановлено вартість пошкодженого музичного інструменту в сумі 33075 грн. Відповідач всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку цих фактів не спростував.
Що стосується вартості відновлення пошкодженого музикального інструменту позивача, то оскільки норма ст. 22 ЦК України визначає повне відшкодування збитків, розрахованої на день ДТП, з урахуванням інфляції, яка після цього мала місце, що врахував суд у своєму рішенні - то колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги. 
Висновки суду щодо доведеності позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди належним чином вмотивовані, відповідають ст.ст. 23, 1167 ЦК України та доводами скарги не спростовуються.
Діями відповідача, який у нетверезому стані в результаті порушення правил дорожнього руху скоїв злочин, внаслідок чого позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки внаслідок цього ДТП було пошкоджено майно, яким він на момент ДТП володів на достатніх правових підставах, він зазнав значного фізичного болю, нервового струсу, його стан здоров`я потребував тривалого лікування, внаслідок чого він був змушений вживати додаткових заходів для організації свого повсякденного життя, додатково витрачати свій особистий час для захисту своїх прав та інтересів, тому висновки суду стягнення моральної шкоди у розмірі 90000,00 грн. відповідають загальному принципу цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Однак суд першої інстанції помилився із застосуванням солідарної відповідальності та із порядком відшкодування майнової шкоди, завданої механічним ушкодженням автомобіля відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст.і 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18): покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій особі розмір завданої шкоди.
А власник транспортного засобу якого (або водія якого для юридичних осіб) визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний, з урахуванням наявності полісу страхування цивільної відповідальності водія автомобіля ДЕУ Ланос, відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає також зменшенню на суму франшизи.
При цьому суд не звернув уваги, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 Цивільного кодексу України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Всупереч нормам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України суд не з`ясував, що особою, яка завдала майнової та моральної шкоди позивачу є водій автомобіля ДЄУ Ланос відповідач ОСОБА_1 , а не його власник ОСОБА_2 , та не навів у оскарженому рішенні визначених у ст. 1190 ЦК України підстав для покладення на власника автомобіля - відповідача ОСОБА_2 солідарної відповідальності за завдану позивачу шкоду, що також не відповідає наведеним нормам ст.ст. 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України.
Крім того, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду не з`ясував, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 28.09.2015 № 6421, проведеної по матеріалам досудового розслідування у кримінальній справі № 12015220440000616 встановлено, що вартість відновленого ремонту автомобіля  «Peugeot Expert» 163161,39 грн. перевищує ринкову вартість автомобіля, тому розмір матеріальної шкоди був прийнятий судовим експертом на підставі п. 8.2 «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затв. Наказом МЮ України, Фонду держмайна України від 24.11.2003  № 142/5/2092, у редакції наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159 ( Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395) у розмірі його ринкової вартості на момент ДТП і складає 78238,43 грн. 
Суд не звернув уваги, що відшкодування шкоди за рахунок страхувальника у такому випадку регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів". Транспортний засіб уважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно не обґрунтованим. Ремонт вважається економічно не обґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. 
Колегія суддів у даному питанні відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України виходить з наступної правової позиції, яка була неодноразово висловлена касаційним судом. 
Якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж ТЗ визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. 
Такі правові висновки висловлені в постановах КЦС у складі Верховного Суду: від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18); від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18); від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18); від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18); від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18); від 31 жовтня 2018 р, справа № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18); від 12 грудня 2018 р, справа № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18); від 18 грудня 2018 р, справа № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18); від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18).
Згідно статті 22 ЦК України:
1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
2. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Відповідно до згаданої Методики: 
п.7.17. Якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним.
У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
п.7.18. Вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судом не встановлювалася вартість утилізації пошкодженого автомобіля, який не був визнаний експертом фізично знищеним в результаті ДТП не зважаючи на значні механічні ушкодження згідно доданих до висновку експерта-автотоварознавця фототаблиць (а.с. 67-68 т.2) але фактично визнався таким позивачем при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів діє відповідно до змісту ст. 2 ЦПК України та відповідно до згаданої норми ст. 22 ЦК України у системному зв`язку з нормою ст. 30 Закону України Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", визначеною у ст. 1194 ЦК України субсидіарною відповідальністю відповідача ОСОБА_1 та визначені у ст. 367 ЦПК України межі розгляду скарги відповідача ОСОБА_1 за відсутності скарги страхувальника, - вважає за необхідне після повного відшкодування позивачу ОСОБА_3 шкоди зобов`язати його передати ОСОБА_1 рештки автомобіля «Peugeot Expert» д.н.з. НОМЕР_3 .
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем за правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд ухвалив рішення відповідно до наявних у справі документів, які апелянтом не спростовані.
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано ордери та угоди про надання правової допомоги від 31.12.2019, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1772. У позовній заяві зазначено, що позивач поніс витрати у розмірі 5000,00 грн. на правову допомогу, і суд вважає, що вимоги позивача до відповідачів про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягали задоволенню.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції в частині позовних вимог неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє скаргу, частково скасовує оскаржене рішення суду та ухвалює в цій частині нове рішення. 
Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргупредставника відповідачів  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 - адвоката Майбороди Сергія Сергійовича - задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 січня 2021 року – скасувати в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та у його задоволенні в цій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 28238 (двадцять вісім тисяч двісті тридцять вісім) грн. 43 коп., матеріальну шкоду внаслідок пошкодження музикального інструменту у розмірі 38466 (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 22 коп., моральну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп. і витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір в дохід держави у розмірі 1617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн. 05 коп.
Зобов`язати ОСОБА_3 після відшкодування йому шкоди передати ОСОБА_1 рештки автомобіля «Peugeot Expert» д.н.з. НОМЕР_3 .
В іншій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05 січня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.