Ухвала
 
27 жовтня 2021 року
місто Київ
 
справа № 627/353/20
провадження № 61-17337ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу Приватної агрофірми «ВАТАЛ» на постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом Приватної Агрофірми «ВАТАЛ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення витрат,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
Приватна агрофірма «ВАТАЛ» (далі - ПА «ВАТАЛ») у травні 2020 року звернулася до суду з позовом, у якому просила:
-                   усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 3, 2554 га, у тому числі ріллі, площею 3, 1568 га, кадастровий номер 6323583200:01:000:0470, та сіножатей, площею 0, 0986 га, кадастровий номер 6323583200:04:000:1134, шляхом демонтажу межових знаків;
-                   стягнути витрати на обробку землі у розмірі 37 944, 98 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною, площею 3, 2554 га, у тому числі ріллі, площею 3, 1568 га, кадастровий номер 6323583200:01:000:0470, та сіножатей, площею 0, 0986 га, кадастровий номер 6323583200:04:000:1134, шляхом демонтажу межових знаків.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПА «ВАТАЛ» витрати, понесені позивачем на обробку землі, у розмірі 37 944, 98 грн. Здійснено розподіл судових витрат.
Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року залишено без задоволення.
Постановою Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року заочне рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року в частині вирішення вимог щодо стягнення витрат на обробку землі скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення.
Позов ПА «ВАТАЛ» про стягнення витрат на обробку землі у розмірі 37 944, 98 грн залишено без задоволення.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ПА «ВАТАЛ» 21 жовтня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Щодо оцінки судових рішень, які оскаржуються учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та вимоги майнового характеру про стягнення витрат на обробку землі.
Ціну позову за майновими вимогами позивачем визначено у розмірі 37 944, 98 грн.
Отже, ціна позову у цій справі складає 37 944, 98 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 250 = 567 500, 00 грн).
Також відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Урахувавши, що ціна позову у цій справі за вимогами майнового характеру становить 37 944, 98 грн та в частині немайнових вимог є справою незначної складності, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційні скарзі заявник зазначає, що суд першої інстанції визначив категорію цієї справи як малозначну помилково (підпункт г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Верховний Суд відхиляє наведений довід заявника, який, на його переконання, зумовлює обов`язковість відкриття касаційного провадження у наведеній справі, з огляду на таке.
Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 08 травня 2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Суд першої інстанції, врахувавши зміст позовних вимоги, визнав, що справа є малозначною відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою відповідача, погодився із висновком місцевого суду, що зазначена справа відповідно до статті 274 ЦПК України може бути віднесена до категорії малозначних.
Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частиною шостою наведеної статті визначено справи, які в силу своїх властивостей (змісту процесуальної позовної вимоги) є малозначними, зокрема у пункті 2 зазначено - справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Справою незначної складності може бути визначена, як та, що містить майнову вимогу, так само і та, яка містить немайнову вимогу, застережень з цього приводу процесуальний закон не містить.
Наведений пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України містить два застереження щодо віднесення спору до справи незначної складності: справа підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження та у справі ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наведені застереження унеможливлюють віднесення справи до категорії незначної складності, в іншому випадку суд першої інстанції, врахувавши зміст позовних вимоги, характер правовідносин, правове регулювання спору та наявність судової практики Верховного Суду щодо розгляду подібних спорів, вправі віднести справу до категорії малозначних (незначної складності).
Верховним Судом також враховано вимоги статті 274 ЦПК України, частина четверта якої містить вичерпний перелік справ у спорах, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
Вимоги немайнового характеру щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не наведені у наведеному переліку статті 274 ЦПК України.
Викладені міркування дають підстави для висновку, що справа № 627/353/20 в частині вимог немайнового характеру може бути віднесена до справи незначної складності, а вимоги щодо стягнення витрат у розмірі 37 944, 97 грн, які розглядаються одночасно з вимогами немайнового характеру, не перевищують двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З врахуванням наведених доводів Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості 
(«Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» 
(Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).
При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).
ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.
Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі незначної складності та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Приватної Агрофірми «ВАТАЛ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення витрат, за касаційною скаргоюПриватної агрофірми «ВАТАЛ» на постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 С. О. Погрібний
 
                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                            В. В. Яремко