МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 1416/10626/12 Провадження № 22-з/812/137/21 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Крамаренко Т.В., Царюк Л.М., 
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Долговою Людмилою Валеріївною про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, 
в с т а н о в и в :
       
       16 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
       В обґрунтування заяви вказував, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року були задоволені вимоги ОСОБА_3 по справі за позовом до нього про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування. 
       Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2019 року рішення першої інстанції було залишене без змін. Постановою Верховного суду України від 20 січня 2020 року, також рішення було залишено без змін.
       Після постановлення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме 04 березня 2021 року, ОСОБА_2 дізнався про обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду цієї справи, тому що відповідно до ст. 1255 ЦК України існує таємниця заповіту.         
       Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом – залишено без розгляду.
       Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, а також на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
       Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
       Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
       У відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовлено.
       21 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Долгової Л.В. про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції. 
       Заява мотивована тим, що під час судового засідання, сторона позивача заявила клопотання про надання строку в 5 днів для подання доказів понесення судових витрат по справі, зокрема й на правничу допомогу в сумі 5400 грн. Оскільки не було відомо тривалість судового засідання по справі, то розрахунки позивачем й надання остаточного звіту про надану правову допомогу від 06.09.2021 р. відбулись після закінчення засідання із розгляду апеляційної скарги, тому ці докази не були надані суду з поважних причин. При ухвалені постанови від 15.09.2021 р. суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, які були понесені стороною ОСОБА_1 при розгляді справи в апеляційному суді, зокрема, й які складаються із витрат на правничу допомогу, що є підставою для ухвалення додаткового рішення суду, про що було заявлено в судовому засіданні 15.09.2021 р.
       Адвокат Долгова Л.В. вказує, що позивачка понесла судові витрати в загальній сумі 5400 грн за 3 год. 50 хв. при наданні професійної правничої допомоги, виходячи з того, що 1 година виконання доручення становить 1500,00 грн. Адвокатським об`єднанням в особі адвоката Долгової Л.В. за договором про надання правової допомоги №б/н від 06.09.2021 р. витрачено 3 год. 50 хв. за такими видами роботи: підготовлено заяву про надання справи для ознайомлення; заяву про відкладення розгляду справи - 30 хв.; ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_2 та з двома томами цивільної справи в Миколаївському апеляційному суді 50 хв.; підготовлено відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 - 50 хв.; прийнято участь у двох судових засіданнях по справі - 1 год; підготовлено заяву про видачу постанови суду - 10 хв.; підготовлено заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції -30 хв.
       Також зазначає, що судові витрати документально підтверджуються наступними документами: звітом про надану правову допомогу від 16.09.2021 р., квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.09.2021 р. на суму 5400 грн., а також договором про надання правової допомоги від 06.09.2021 р. Дані судові витрати не є завищеними, є співмірними з часом, витраченим представником, а також з урахуванням віку та соціального статусу позивача. 
       Крім того, вказує, що витрати позивача були вимушеними через не правомірні процесуальні дії ОСОБА_2 щодо оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2021 року по цивільній справі №1416/10626/12.
       Також, представником позивача було заявлене відповідне клопотання до закінчення судових дебатів у справі, проте, оскільки не було відомо тривалість судового засідання по справі, то розрахунки позивачем й надання остаточного звіту про надану правову допомогу від 06.09.2021 р. відбулись після закінчення засідання із розгляду апеляційної скарги, тому ці докази не були надані суду з поважних причин.
       Копію заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 отримав 07 жовтня 2021 року (т. 2 а.с. 103). 
       Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
       Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
       Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
       У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
       Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
 Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).         Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
         Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
       За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
   Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
  Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Правом на подачу заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, з зазначенням доводів у чому ця співмірність вбачається, відповідач ОСОБА_2 особисто не скористався.
Проте, під час розгляду справи апеляційним судом 15 вересня 2021р. представник відповідача пояснила, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, однак, не змогла пояснити чому.
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
        Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
          При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).
          Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
          Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.
Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції здійснювала адвокат Долгова Л.В. на підставі ордеру №1047487 від 06 вересня 2021 року, виданого адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Ваше право» на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 06.09.2021 укладеного між адвокатом Долговою Л.В. та Купішевською Т.О., від імені і в інтересах якої діє ОСОБА_5 (за довіреністю від 19.07.2021) (т.2 а.с. 92-94).
       Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення адвокатом Долговою Л.В. надано Звіт про надання правової допомоги від 16.09.2021 року, відповідно до якого здійснено: перша консультація клієнта, підготовка заяви про надання справи для ознайомлення та заяви про відкладення розгляду справи – 30 хв.; ознайомлення із апеляційною скаргою ОСОБА_2 та з двома томами цивільної справи в Миколаївському апеляційному суді – 50 хв.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та подання його до Миколаївського апеляційного суду – 50 хв.; судове представництво :два судових засідання 08.09.2021 (15хв.) та 15.09.2021 (45хв) – 1 год., підготовка заяви про видачу постанови суду -10 хв., підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції -30хв. (т.2 а.с.91). 
        На підтвердження витрат, які сплатила позивачка за професійну правничу допомогу під час судового провадження у суді апеляційної інстанції, надано квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 06.09.2021 про сплату ОСОБА_4 5400 грн. (т. 2 а.с. 73). 
       З врахуванням наведеного, загальний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи № 1416/10626/12 у суді апеляційної інстанції становить 5400 грн.
       Про намір подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено своєчасно.
       Так, постанова Миколаївського апеляційного суду ухвалена 15 вересня 2021 року. Представник позивача до закінчення судових дебатів заявляла про те, що у строки, передбачені ч.8 ст. 141 ЦПК України, будуть подані додаткові докази про понесені судові витрати на професійну  правничу допомогу. Строк для подачі таких доказів закінчувався 20 вересня 2021 року включно. З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну  правничу допомогу направлена представником позивача засобами поштового зв`язку 17 вересня 2021 року, тобто в строк, передбачений положеннями ч.8 ст. 141 ЦПК України.
       При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Долгової Л.В. колегією суддів враховується пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність.
       З наданих позивачем звітів про надання правової допомоги від 16 вересня 2021 року, вбачається, що всі види процесуальних документів, які в них зазначені, були виконані адвокатом та знаходяться в матеріалах справи. Колегія суддів враховує, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту та визначає конкретний вид документів, які необхідно скласти та подати до суду для захисту інтересів свого клієнта. 
Слід зазначити, що п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
       Згідно п. 1 ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатом розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Однак, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, мотивів з яких була ухвалена постанова апеляційного суду та мотивів, викладених в відзиві на апеляційну скаргу, ступеня врахування апеляційним судом зазначених в відзиві на апеляційну скаргу обставин, складності виконаної адвокатом роботи, критерію значимості справи для позивача та відповідача, заперечень представника відповідача щодо співмірності заявлених витрат, а також враховуючи те, що при ухвалені постанови судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача, та про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача частково понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2700грн.          
Керуючись статтями 133, 137, 270, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1  про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  2700 (дві тисячі сімсот) грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Додаткова ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий 

Судді: 

Повний текст ухвали складено 13 жовтня 2021 року