Постанова 
Іменем України
 
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 642/8624/19
провадження № 61-8176св21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрестейт»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрестейт» про визнання укладеною додаткової угоди до договору
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати укладеною додаткову угоду до договору від 12 січня 2006 року № 21/1 на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що 12 січня 2006 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» (далі - ТОВ «Харківжитло») був укладений договір № 21/1 про пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (далі - договір на пайову участь), за умовами якого ТОВ «Харківжитло» зобов`язалося в строк до вересня 2010 року збудувати будинок АДРЕСА_1 , ввести його в експлуатацію та передати йому за актом приймання-передачі 1/2 частини нежитлового приміщення загальною площею 204,8 кв. м,          а він зобов`язався сплатити вартість нерухомого майна у розмірі 440 953,00 грн, що еквівалентно 87 317,00 дол. США. 
 
На виконання умов договору він сплатив 55 009,00 грн, але будівельні роботи              у листопаді 2008 року припинені, будівництво не завершено. 
 
Протягом 2006-2008 років ТОВ «Харківжитло» здійснювало будівництво будинку АДРЕСА_1 . Однак з кінця 2008 року будівництво було призупинено, також в цей період він призупинив оплати за договором.
 
ТОВ «Харківжитло» не виконало взяті на себе зобов`язання за договором на пайову участь, введення будинку в експлуатацію у вересні 2010 року не здійснив, передбачені договором приміщення йому не передав. 
 
Через невиконання ТОВ «Харківжитло» зобов`язань за договором, він досяг домовленості з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрестейт» (далі - ТОВ «Укрестейт») про передання вказаному товариству своїх прав та обов`язків пайщика за договором на пайову участь.
 
З метою реалізації свого права, визначеного пунктом 6.11 договору 22 лютого 2019 року він направив ТОВ «Харківжитло» лист датований 21 лютого 2019 року,    з повідомленням про передачу своїх прав та обов`язків за договором новому пайщику - ТОВ «Укрестейт» та три примірники додаткової угоди від 21 лютого 2019 року про передачу прав та обов`язків за договором, вже підписані                          ОСОБА_1 та ТОВ «Укрестейт». Додаткова угода також містила домовленість про те, що новий пайовик, протягом п`яти банківських днів, наступних за днем підписання акта приймання-передачі приміщення у власність нового пайовика, здійснює доплату коштів за договором в розмірі 385 944,27 грн на рахунок ТОВ «Харківжитло» в банку.
 
Крім того, він спробував сплатити на розрахунковий рахунок ТОВ «Харківжитло», зазначений в договорі грошові кошти у розмірі 2 204,76 грн, що складає 0,5 % від ціни договору на пайову участь. Оскільки зазначені реквізити банківського рахунку виявились недійсними, в листі від 21 лютого 2019 року він також просив повідомити чинні банківські реквізити ТОВ «Харківжитло» для перерахування коштів згідно з пунктами 4.4 та 6.11 договору на пайову участь.
 
У зв`язку з цим він просив відповідача розглянути пропозицію щодо укладення додаткової угоди протягом 20-ти днів з моменту її отримання та підписати додаткову угоду. 
 
27 лютого 2019 року ТОВ «Харківжитло» отримавши лист та додаткову угоду не надало відповіді на його пропозицію, свої банківські реквізити не повідомило.
 
Дізнавшись в подальшому про актуальні банківські реквізити ТОВ «Харківжитло», 09 серпня 2019 року він сплатив 2 204,76 грн за заміну сторони у договорі про пайову участь.
 
Вказані обставини свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ленінський районний суд міста Харкова рішенням від 08 вересня 2020 року позов задовольнив. Вніс зміни до договору на пайову участь, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору у такій редакції:
 
«Додаткова угода
 
до Договору на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями від 12 січня 2006 року № 21/1 
 
м. Харків 21 лютого 2019 року
 
ТОВ «Харківжитло», іменоване надалі «Товариство», в особі директора Гаращенко Руслана Олеговича, що діє на підставі Статуту, з одного боку, -
 
Громадянин ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23 березня 1998 року Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ у Харківській області, іменований надалі «Пайовик», діючий на підставі повної і необмеженої дієздатності, з іншого боку, і ТОВ «Укрестейт», іменоване надалі «Новий Пайовик», в особі Директора Якименко Олександра Сергійовича, що діє на підставі Статуту, з третьої сторони, при спільному згадуванні іменовані Сторони, а окремо Сторона, досягли домовленості про необхідність укладення цієї Додаткової угоди до Договору на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями від 12 січня 2006 року № 21/1 (далі по тексту Договір), про наступне:
 
1. Пайовик, керуючись правом, передбаченим п. 6.11 Договору, передає, а Новий пайовик приймає права і обов`язки за Договором, в результаті чого Новий пайовик стає Стороною Договору, в результаті чого Товариство зобов`язується виконати умови Договору на користь Нового пайовика.
 
2. Відповідно до п. 4.4. Договору, Пайовик оплачує на користь Товариства                    2 204,76 грн, що становить 0,5% від суми договору 440 953,38 грн.
 
3. У момент підписання цієї Додаткової угоди, Пайовик передає Новому пайовику Договір, включаючи всі додатки до нього і підтвердження проведеної оплати Товариству, відповідно до п. 3.1. Договору.
 
4. Сторони затвердили, що Новий пайовик, протягом 5 (п`яти) банківських днів, наступних за днем підписання акту приймання-передачі, двостороннього письмового документу, підписаного ТОВ «Харківжитло» та ТОВ «Укрестейт», який посвідчує факт передачі Нежитлового приміщення у власність ТОВ «Укрестейт», здійснює доплату 385 944,27 грн (трьохсот вісімдесяти п`яти тисяч дев`ятисот сорока чотирьох тисяч гривень 27 коп.) на розрахунковий рахунок Товариства                         в банку.
 
5. Підписанням даної Додаткової угоди Сторони підтверджують факт проведення часткового розрахунку за Договором в розмірі 55009,11 грн (п`ятдесяти п`яти тисяч дев`яті гривень 11 коп.), здійсненого Пайщиком на користь Товариства.
 
6. В іншій частині умови Договору залишаються без змін.
 
7. Ця Додаткова угода складена в трьох примірниках, які мають однакову силу, по одному для кожної із Сторін.
 
Товариство
ТОВ «Харківжитло» Гаращенко Р. О.
 
Пайовик ОСОБА_1
 
Новий пайовик
ТОВ «Укрестейт» Якименко О. С.».
 
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки є підстави для внесення змін до договору на пайову участь, шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 21 лютого 2019 року. Предметом договору про пайову участь є інвестування позивачем грошових коштів в будівництво будинку. Обов`язком ТОВ «Харківжитло» було будівництво будинку до вересня 2010 року та передача пайщику приміщень, загальною площею 204,8 кв. м. Однак ТОВ «Харківжитло» порушило істотні умови договору та не виконало свій обов`язок. В свою чергу ОСОБА_1 , внаслідок невиконання свого зобов`язання відповідачем, був позбавлений результатів, на які розраховував при укладенні договору про пайову участь, протягом більш ніж дев`яти років не отримав 204,8 кв. м комерційної нерухомості. Будь-якої компенсації збитків чи виплати неустойки з боку ТОВ «Харківжитло» позивач не отримав. 
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Харківський апеляційний суд постановою від 20 квітня 2021 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 08 вересня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що договір на пайову участь не містить положення, які б зобов`язували ТОВ «Харківжитло» укладати додаткові угоди в порядку, передбаченому пунктом 6.11. Тому можливість пайовика передати свої права та обов`язки за договором іншій особі обумовлюється згодою ТОВ «Харківжитло» на вчинення таких дій. Відсутність такої згоди унеможливлює заміну пайовика. Саме на таких умовах було укладено договір на пайову участь. Зазначена умова договору сторонами не оспорювалась і є дійсною. Водночас суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для внесення змін до договору на пайову участь, фактично зобов`язавши ТОВ «Харківжитло» укласти договір всупереч своєму волевиявленню. При цьому апеляційний суд зазначив, що право заінтересованої сторони передати спір на вирішення суду, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору, не означають, що суд має право визнати укладеним договір без передбаченого договором або законом обов`язку іншої сторони на укладення такого договору.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року і залишити                        в силі рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 08 вересня               2020 року.
 
Підставою касаційного оскарження зазначив, що суд апеляційної інстанції                             в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі                         № 902/364/19, від18 грудня 2019 року у справі № 904/4324/18, від 10 жовтня                 2018 року у справі № 910/21862/17, від 02 липня 2020 року у справі № 367/372/18.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що             ОСОБА_1 укладаючи договір на пайову участь, розраховував отримати                             в вересні 2010 року збудовані нежитлові приміщення. Оскільки ТОВ «Харківжитло» не виконало свій обов`язок за договором і будинок не збудувало, ОСОБА_1 був повністю позбавлений зазначених приміщень, на які він розраховував при укладенні договору. Ця обставина відповідає ознакам істотності порушення стороною умов договору, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин частину другу статті 651 ЦК України. Водночас апеляційний суд неправильно розтлумачив зазначену норму права і дійшов висновку про те, що договором на пайову участь зміна сторони пайовика неможлива без згоди ТОВ «Харківжитло», яке заперечує проти передання майнових прав від ОСОБА_1 до ТОВ «Укрестейт».
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
16 червня 2021 року справа № 642/8624/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Апеляційний суд встановив, що 12 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Харківжитло» був укладений договір на пайову участь, за умовами якого ТОВ «Харківжитло» зобов`язалось в строк до вересня 2010 року збудувати будинок                 АДРЕСА_1 , ввести його в експлуатацію та передати ОСОБА_1 за актом приймання-передачі 1/2 частини нежитлового приміщення загальною площею 204,8 кв. м, а він зобов`язався сплатити вартість нерухомого майна у розмірі 440 953,00 грн, що еквівалентно 87 317,00 дол. США
 
На виконання договору позивач здійснив на користь ТОВ «Харківжитло» такі платежі: 13 серпня 2008 року - 36 672,73 грн; 16 вересня 2008 року - 9168,19 грн; 14 жовтня 2008 року - 9168,19 грн, всього 55 009,11 грн.
 
Сторони не заперечують, що протягом 2006-2008 років ТОВ «Харківжитло» здійснювало будівництво будинку АДРЕСА_1 . Однак з кінця 2008 року будівництво було призупинено. Також в цей період позивач призупинив оплати за договором на пайову участь.
 
На час розгляду справи судом будівництво не завершено.
 
Пунктом 6.11 договору передбачено, що пайщик має право передати свої права та обов`язки іншій особі за умови додержання таких вимог:
а) письмового звернення пайщика до ТОВ «Харківжитло» з повідомленням про передачу своїх прав та обов`язків іншій особі;
б) сплати протягом трьох днів додаткових грошових коштів в розмірі 2 204,76 грн, що складає 0,5 % від ціни договору, за передачу майнових прав;
в) укладання тристоронньої додаткової угоди про заміну сторони в зобов`язанні;
г) передачі договору з додатками від пайщика новому пайщику.
 
З метою реалізації свого права, визначеного пунктом 6.11 договору, ОСОБА_1 досяг домовленості з ТОВ «Укрестейт» про передання своїх прав та обов`язків пайщика за договором на пайову участь.
 
22 лютого 2019 року ОСОБА_1 надіслав ТОВ «Харківжитло» лист, датований           21 лютого 2019 року, з повідомленням про передання своїх прав та обов`язків за договором новому пайщику - ТОВ «Укрестейт». Одночасно ОСОБА_1 надіслав три примірники додаткової угоди від 21 лютого 2019 року про передання прав та обов`язків за договором, підписаних ним і ТОВ «Укрестейт».
 
Додаткова угода від 21 лютого 2019 року містила домовленості про те, що новий пайщик, протягом п`яти банківських днів, наступних за днем підписання акта приймання-передачі приміщення у власність нового пайовика, здійснює доплату коштів за договором в розмірі 385 944,27 грн на рахунок ТОВ «Харківжитло»                          в банку.
 
Оскільки зазначені реквізити банківського рахунку виявились недійсними, в листі від 21 лютого 2019 року він також просив повідомити чинні банківські реквізити ТОВ «Харківжитло» для перерахування коштів згідно з пунктами 4.4 та                      6.11 договору на пайову участь. 
 
У листі ОСОБА_1 просив відповідача розглянути пропозицію щодо укладення додаткової угоди протягом 20-ти днів з моменту її отримання та підписати додаткову угоду. 
 
09 серпня 2019 року ОСОБА_1 сплатив на банківський рахунок ТОВ «Харківжитло» 2 204,76 грн за заміну сторони у договорі, згідно з пунктом                4.4. договору.
 
Проте ТОВ «Харківжитло» протягом 20-ти днів з моменту отримання листа                від 21 лютого 2019 року не надало відповідь на пропозицію про укладення додаткової угоди від 21 лютого 2019 року.
 
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що наявні підстави для внесення змін до договору на пайову участь, шляхом визнання укладеною додаткової угоди від 21 лютого 2019 року про передачу позивачем майнових прав і обов`язків за договором ТОВ «Укрестейт».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом норм права                       в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті                6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони                                    в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
 
Частиною першою статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
 
Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір,                     у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія                      є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
 
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
 
Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або                       з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
 
Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
 
Результат аналізу частини другої статті 205 ЦК України і частини другої статті     642 ЦК України дає підстави для висновку, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.
 
Таким чином, додаткова угода до договору на пайову участь є укладеною                               з моменту, коли ТОВ «Харківжитло» акцептувало пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняло оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловило заперечень проти договору (мовчання).
 
Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову             в задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання додаткової угоди укладеною, оскільки у матеріалах справи немає доказів вчинення ТОВ «Харківжитло» дій, які б свідчили про прийняття пропозиції позивача укласти додаткову угоду.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд неправильно розтлумачив частину другу статті 651 ЦК України і дійшов помилкового висновку про те, що договором на пайову участь зміна сторони пайовика неможлива без згоди ТОВ «Харківжитло» не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).
 
Згідно із статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;                                      3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін                            і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
 
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що за відсутності відповідного договірного чи законодавчого обґрунтування внесення відповідних змін до договору у судовому порядку та за відсутності згоди іншої сторони у позові слід відмовляти.
 
Враховуючи зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що внесення змін до договору на пайову участь шляхом визнання укладеною додаткової угоди до цього договору, без згоди на те сторони договору, не відповідає умовам укладеного договору та суперечить закону, а тому постанова суду про відмову           у задоволенні таких вимог є законною.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновку апеляційного суду, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції                              є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
 
Враховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені апеляційним судом, постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не суперечить правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко   	
 	М. Ю. Тітов