КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

      Єдиний унікальний номер справи: 369/13286/20                         Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
      Номер провадження: 22-ц/824/8155/2021                                      Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
16 листопада  2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
розглянув у порядку письмового провадження в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня                  2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2020  року Акціонерне  товариство  «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк», АТ А-Банк, позивач), яке є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент_Банк» (далі - ПАТ «Акцент_Банк») звернулось  до Києво-Святошинського районного суду Київської області з  вказаним  позовом                              в якому  просило  стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідач, боржник, позичальник)  на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором                                                         № SAMABWFC000000850263 від 28 січня 2017 року  у розмірі 28 582,74 грн.,                  станом на 07 жовтня 2020 року, яка складається з наступного: 14 281,99 грн. - заборгованість за кредитом; 13 500,75 грн. - заборгованість по відсоткам. 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1   приєдналась до Умов та Правил надання банківський послуг в АТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк» з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC000000850263 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до  Умов та Правил надання банківських послуг в «Акцент-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https:a-bank.com.ua/terms між нею та банком складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.
Проте, ОСОБА_1 умови кредитного договору щодо внесення чергових платежів на погашення використаних кредитних коштів належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням усіх складових боргу, станом на 07 жовтня 2020 року становить 28 582,74 грн., яка складається з наступного: 14 281,99 грн. - заборгованість за кредитом; 13 500,75 грн. - заборгованість по відсоткам.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» відмовлено.
Не  погодившись  із  рішенням суду першої інстанції, АТ «Акцент-Банк»  подало  апеляційну скаргу,  в  якій  просило заочне  рішення  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2021 року  скасувати,  ухвалити  нове  рішення,  яким  позов  задовольнити  в  повному  обсязі, посилаючись  на  порушення судом  норм  матеріального  права   при  його  ухваленні.
Зокрема,  в  доводах  апеляційної  скарги  вказує  на   помилковість  висновку  суду  першої  інстанції  про те,  що  відсутність підпису відповідача  на  Умовах  і Правилах  надання  банківських  послуг  та Тарифів  свідчать  про  неукладення  кредитного  договору. Судом  не  враховано,  що  відповідач   підписавши Анкету-заву  про  приєднання  до Умовах  і Правил  надання  банківських послуг  в А-Банку  підтвердив  факт  ознайомлення його  з Умовами  і Правилами  надання  банківських  послуг та  зобов`язався  в  подальшому  регулярно  знайомитись  із  змінами  до  них, викладеними  на сайті Банку.
Акціонерне товариство зазначило, що суд першої інстанції не  звернув  уваги  на  те,  що  ОСОБА_1   користувалася  кредитом,  отже  погодилася  з  Умовами  і Правилами  надання  банківських  послуг.
Правом  на  подання  відзиву  на  апеляційну  скаргу  відповідач  не  скористався.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 582,74 грн.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить  до  висновку, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає частковому  задоволенню,  виходячи  із  наступного.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 28 січня 2017 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк» з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC000000850263 та отримання кредитної карти.
 На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 січня 2017 року, відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46, 80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.
Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим, станом на 07 жовтня 2020 року у ОСОБА_1   утворилась заборгованість у розмірі  28 582,74 грн., яка складається з наступного: 14 281,99 грн. - заборгованість за кредитом; 13 500,75 грн. - заборгованість по відсоткам.
Судом встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору, представником банку до суду було надано копію Анкети-Заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у  АТ «Акцент-Банк»  від     28 січня 2017 року, згідно якої ОСОБА_1   виявила бажання отримувати послуги АТ «Акцент-Банк». (а.с. 5 - зворот).
В Анкеті-Заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг. При цьому заява не містить запису про вибір послуг, яку відповідач бажає отримати.  
Також, представником позивача надано суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості за договором № SAMABWFC000000850263 від 28 січня 2017 року між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 07 жовтня                     2020 року, яка складає 28 582,74 грн., який підписаний від імені представника банку    (а.с. 4-5); Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https:a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та Правила» (а.с. 6-10),  Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https:a-bank.com.ua/terms в розділі «Тарифи користування кредитною картою «Універсальна», які не підписані ОСОБА_1 (а.с. 11).
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких банк звернувся до суду.
Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі  електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,  якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання  послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За приписами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Колегія суддів зазначає, що додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», які не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.
Крім того, у Анкеті-Заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем Анкети-Заяви і що саме з ними він був ознайомлений.
Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зазначене підтверджується правовою позицією, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.
Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому, враховуючи вище зазначене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати що при укладенні договору з відповідачем, ПАТ «Акцент-Банк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Таким чином, враховуючи зазначене, та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги як належний і допустимий доказ існування між банком та відповідачем ОСОБА_1   кредитних відносин із чітко визначеними істотними умовами договору, додані до позовної заяви  роздруківку  із  Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» (а. с. 5-10, 11).
Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно того, що надана позивачем копія Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» не має будь-яких позначок, які б вказували, що відповідач ознайомилась саме із цими тарифами, вона не містить підпису відповідача та відповідної дати, тому не можуть бути взяті судом до уваги, як належний та допустимий доказ отримання ОСОБА_1   28 січня 2017 року кредиту.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з наданих позивачем доказів підтверджується лише факт підписання 28 січня 2017 року відповідачем ОСОБА_1 . Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «А-Банку» (а.с. 5 - зворот), в якій не зазначено ні про видачу будь-яких платіжних чи кредитних карток, строк їх дії, ні розмір кредитного ліміту, ні розмір та порядок нарахування процентів, ні розмір, порядок та підстави нарахування пені чи штрафу.
З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором                       № SAMABWFC000000850263 від 28 січня 2017 року між АТ «Акцент-Банк» та                ОСОБА_1 вбачається, що станом на 07 жовтня 2020 року залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 14 281,99 грн.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також доданої до  апеляційної  скарги   виписки  по  картковому  рахунку  на  ім`я ОСОБА_1 (а.с. 39-42)   за  період  з 28 січня 2017 року  по  07 жовтня 2020 року  підтверджується факт того, що відповідач  користувалася  кредитною  карткою,  вносила кошти на погашення заборгованості. 
Отже, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач використовувала надані банком грошові кошти.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» повернуті відповідачем не в повному обсязі, а також вимоги ст. 530 ЦК України  за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку  визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Згідно розрахунку банку, позичальник має заборгованість за кредитом (тіло) в сумі 14 281,99 грн.,  яка банку ним не повернута, і  ця обставина відповідачем не спростована, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2021 року в частині відмови позивачу в стягненні з відповідача заборгованості за кредитом, в сумі                  14 281,99 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних  позовних вимог.
Так як в решті позовних вимог рішення суду першої інстанції є законним, його слід залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому, пропорційно до задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1   на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню 1 050,31 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 575,46 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього: 2 625,77 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від               12 березня 2021 рокув частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк»  заборгованості за кредитом в сумі                          14 281,99 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк».
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за кредитом в сумі 14 281,99 грн.,  (чотирнадцять  тисяч двісті вісімдесят одну) гривню 99 коп.
В решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1 452 (одну тисячу чотириста п`ятдесят дві) гривень 41 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 178,61 (дві тисячі сто сімдесят вісім гривень) 61 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього: 2 625 (дві тисячі шістсот двадцять п`ять)  гривень 77 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                               О.П. Коцюрба
 
Судді:                                                                                           І.М. Білич 

                                                                                                     Т.А. Слюсар