Дата документу 09.11.2021 Справа № 314/1143/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Єдиний унікальний № 314/1143/20                                Головуючий у 1 інстанції 
№ провадження 22-ц/807/3508/21                                        Мануйлова Н.Ю.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого:                Бєлки В.Ю.
Суддів:                        Кухаря С.В.
                               Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16.09.20214 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 16.09.2014. 
Відповідно до цієї угоди відповідач отримав кредит у розмірі 15 752,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Підписом відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови Генеральної угоди. 
Зазначає, що банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, через що станом на 14.01.2020 має заборгованість 63 691,00 грн., яка складається з: 14 528,25 – заборгованість за кредитом; 13 822,75 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 34 867,80 грн. – заборгованість за пенею; 0,00 грн. – заборгованість за комісією; 0,00 грн. – штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. 
Вказує, що відповідач заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не сплачує. 
Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 63 691,00 грн. та стягнути понесені судові витрати.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2014 у розмірі 28 823,2 грн., з яких: 14 528,25 – заборгованість за кредитом; 13 822,75 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за комісією; 472,20 грн. – штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди., судові витрати в розмірі 951,25 грн. судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  – адвокат Ведмедовська Г.О.зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та надані докази по справі. Залишилось поза увагою, що між сторонами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання основного зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичн6а особа та фізична особа-підприємець, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а не цивільного . Не врахував, що судом вже розглядався спір про стягнення заборгованості за генеральною Угодою та мав закрити провадження, оскільки існує рішення між тими самими сторонами про той самий предмет спору, яке набрало законної сили. Просить скасувати рішення суду а закрити провадження по даній справі.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 16.09.2014.
Відповідно до цієї угоди відповідач отримав кредит у розмірі 15 752,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
У пункті 1.5 генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника.
У пункті 2.1 генеральної угоди сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 15 752,06 грн. строком на 24 місяців в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 788,23 грн. для погашення заборгованості з кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.09.2016.
Згідно з пунктом 2.2 генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 31-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 472,2 грн.
Пунктом 2.5 генеральної угоди передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з генеральною угодою, Умовами та правилами.
Відповідно до пункту 2.8 генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
У пункті 2.10 генеральної угоди сторони погодили, що позичальник доручає банку без додаткових погоджень перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 1873,0 грн. на будь-який відкритий рахунок в банку.
Таким чином, добровільно погодженими умовами генеральної угоди сторони визначили, що внаслідок домовленості про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, узгоджений розмір заборгованості позичальника перед банком становить 5 706,73 грн. та передбачили порядок її погашення шляхом сплати обумовленої суми кредиту.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 14.01.2020 має заборгованість 63 691,00 грн., яка складається з: 14 528,25 – заборгованість за кредитом; 13 822,75 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 34 867,80 грн. – заборгованість за пенею; 0,00 грн. – заборгованість за комісією; 472,20 грн. – штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
Відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень,закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.
Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення пені та комісії з відповідача суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наступного. 
Як видно з матеріалів справи Генеральна угода укладена між сторонами не містить умов, які б чітко визначали обов`язок відповідача сплатити комісію та не містить порядку її обрахунку.
У розрахунку доданому до позову розмір комісії указаний позивачем разом із розміром пені.
Розрахунки щодо нарахування пені та комісії, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг.
Натомість, ні Умовами кредитування та правилами надання банківських послуг, ні в пред`явлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, не визначено її розмір, базу розрахунку.
З наданих розрахунків й заявлених вимог не можливо роз`єднати суми заборгованості по пені та комісії.
Вказані обставини на переконання суду є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача комісії та пені.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Отже, позивачем заявлена вимога про застосування як штрафу, так і пені за порушення відповідачем зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним у порядку та строки, визначені умовами договору, та відповідно поставлено питання про подвійну цивільну-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечать вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи наведено суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, правильно не взяв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем в частині нарахування суми боргу за пенею, як такий, що не відповідає встановленим вимогам законодавства.
Загальний розмір зобов`язання, що виник у відповідача у зв`язку з отриманням кредитних коштів та користуванням ними за період з 16.09.2014 до 14.01.2020, виходячи з наданих доказів, без врахування суми боргу за пенею, складає 28823,20 грн., з яких: 14528,25 грн. – заборгованість за кредитом; 13822,75 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за комісією; 472,20 грн. – штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. 
Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню на суму 28823,2 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір має ознаки господарської юрисдикції, а тому провадження у справі повинно бути закрито, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки правовідносини між сторонами, щодо укладання кредитного договору відбувались з одного боку з Банком з іншого ОСОБА_1 , яка фізичною особою. При цьому на які потреби відповідач мав витрати гроші не має правового значення для даного спору.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни залишити без задоволення.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 09 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                В.Ю. Бєлка

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               Е.А. Онищенко