ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7553/21 Справа № 207/3475/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

Категорія 34 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» про захист порушеного права споживача страхових послуг, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, неустойки, збитків, та визнання частково недійсним договору страхування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «ВУCО» про захист порушеного права споживача страхових послуг, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, неустойки, збитків, та визнання частково недійсним договору страхування.
Позов мотивовано тим, що 25 травня 2020 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУCО» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорт № 10548122-02-04-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника - вигодонабувача (позивача), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «FORD FUSION», держ. номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності.
Страхова сума за договором страхування складає 285000 грн., франшиза (послідовна) у випадку пошкодження забезпеченого транспортного засобу в ДТП 2137 грн. 50 коп. (0,75% від страхової суми згідно умов п. 4.1.1.2 та п. 6 договору страхування). Страховий платіж в розмірі 18 240,00 грн. сплачений у повному обсязі.
26 жовтня 2020 року, позивач керуючи забезпеченим за Договором страхування автомобілем «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на перешкоду внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження ЛФП переднього бамперу, та деформація АКПП.
На виконання умов п. 12.5 Договору страхування позивачем на місце пригоди негайно був викликаний представник страхової компанії (аварійний комісар) для фіксації страхового випадку та наявних пошкоджень.
29 жовтня 2020 року позивач надав представнику відповідачу для огляду та фіксації пошкоджень забезпечений ТЗ, що підтверджується долученим до позову, та підписаним обома сторонами Актом (протокол) огляду ТЗ - Заявою на виплату за № 2070806.
Наданим позивачем до страхової компанії рахунком – фактурою № 491 від 02 листопада 2020 року СТО ФОП « ОСОБА_2 » підтверджується вартість відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ в розмірі 157 170 грн.
Оскільки позивач надав відповідачу всі документи, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку, які визначені п. 15 Договору страхування, то враховуючи встановлені Договором строки виплати (на протязі 5-ти робочих днів після отримання документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку), то останній день виплати страхового відшкодування становив 10 листопада 2020 року (шостий робочий день після отримання страховиком рахунку - фактури № 491 від 02 листопада 2020 року, яким визначений розмір спричиненого збитку позивачу).
З урахуванням встановленої умовами п. 4.1.1.2 Договору страхування франшизи, розмір страхового відшкодування повинен мати наступний розрахунок: 157 170 грн. (вартість відновлювальних робіт) - 2137,50 грн. (франшиза) = 155 032,50 грн.
Договір добровільного страхування наземного транспорту № 10548122-02-04-01 від 25 травня 2020 року у п. 13.1 визначено, що страховик (відповідач) за несвоєчасну виплату страхового відшкодування зобов`язаний сплатити страхувальнику (позивачу) пеню у розмірі 0,01% від суми, що підлягала сплаті, за кожен календарний день прострочення у виплаті страхового відшкодування.
Позивач вважає, що п. 13.1 Договору страхування, яким пеня, яка підлягає до сплати на користь страхувальника визначена у розмірі 0, 01% від страхової виплати є таким, що порушує права позивача як споживача, є несправедливим, а отже підлягає визнанню недійсними з огляду на таке.
Натомість умова у договорі страхування, який розроблений страховиком самостійно, та є модельним для всіх страхувальників (Договір страхування є по суті договором приєднання), щодо встановлення пені в розмірі 0,01% на день (0,3% на місяць, 3,6% річних) від страхової виплати є такими, що порушують його права, свідчать про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, дають можливість страховику майже без будь-яких санкцій для себе тривалий час затримувати виплату страхового відшкодування (при заборгованості у розмірі 157 170 грн., пеня становить лише 15,72 грн. на день).
Звертає увагу суду на те, що п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом, періоду, за який нараховується пеня (на цей час це 12% річних, на відміну від 3,6% річних від встановленого розміру пені у спірному пункті договору страхування).
Враховуючи вищенаведене він вважає, що п. 13.1 Договору страхування є таким, що порушує права позивача як споживача, є несправедливим, а отже підлягає визнанню недійсним.
Враховуючи несправедливість пункту договору 13.1 Договору страхування, що є підставою для визнання його недійсним, розмір пені, що підлягає до стягнення із відповідача на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» становить:
155 032,50 грн (вартість відновлювального ремонту) х 49 (кількість днів прострочки) х 3% (розмір пені на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів) = 227 897, 78 грн.
Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.
Оскільки відповідачем крайнім строком виплати відповідачем страхового відшкодування є дата 10 листопада 2020 року, а розмір несплаченого з вини відповідача страхового відшкодування складає 155 032,50 гривень, то розмір інфляційних втрат станом на 28 грудня 2020 року становить 2015,42 гривні, а три відсотки річних 559 гривень (розрахунки додаються на окремому аркуші).
На підставі зазначеного позивач просив суд: 
визнати недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 10548122-02-04-01 від 25 травня 2020 року; 
стягнути із відповідача на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 155 032,50 грн.; 
стягнути із відповідача на користь позивача пеню за весь термін прострочки у виплаті страхового відшкодування в розмірі 212 179, 50 грн., розмір інфляційних втрат 2015,42 грн. та три відсотки річних 559 грн., а всього стягнути 227 897,76 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов`язані із розглядом справи, які будуть підтвердженні належними доказами за результатами розгляду справи.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «СК «ВУCО» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в розмірі 155032 грн. 50 коп.; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом сума страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком страховиком не сплачена, а отже суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого страхового відшкодування в сумі 155032,50 грн. підлягають задоволенню. Вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 10548122-02-04-01 від 25 травня 2020 року не підлягає до задоволення, як і не підлягає задоволенню похідна від неї вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), яку позивач розрахував в сумі 227897,78 грн. звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача суму три відсотка річних у розмірі 559,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2015,42 грн. Однак виходячи із змісту позовних вимог, доводів сторони позивача, що були викладені в ході судового розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення даних вимог, оскільки не можливо встановити з якого часу порушені права та законні інтереси позивача, так як з моменту звернення останнього з заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування не прийнято жодного рішення відповідачем, окрім цього матеріалами справи не підтверджено, коли саме відповідач отримав вимогу від позивача про відшкодування та рахунок про вартість відновлювальних робіт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості розрахувати три відсотка річних та інфляційні втрати.
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ВУCО» рішення суду в задоволеній частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що автомобіль марки «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.10).
25 травня 2020 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУCО» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 10548122-02-04-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника - вигодонабувача (позивача), що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «FORD FUSION», держ. номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума за договором страхування складає 285 000 грн., франшиза (послідовна) у випадку пошкодження забезпеченого транспортного засобу в ДТП 1425 грн. (0,5% від страхової суми згідно умов п. 4.1.1.3 та п. 6 договору страхування) (а.с.4-7).
Страховий платіж в розмірі 18 240,00 грн. сплачений у повному обсязі.
26 жовтня 2020 року страхувальник (позивач), керуючи забезпеченим за Договором страхування автомобілем «FORD FUSION» д/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на перешкоду внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження ЛФП переднього бамперу, та деформація АКПП.
Того ж дня представником відповідача було складено акт виїзду на місце ДТП, в якому зазначено, що пошкоджено передній бампер та КПП (а.с.14-15)
Згідно п. п. 14.9, 14.10 Договору страхування страхувальник (позивач) повинен надати страховику транспортний засіб (ТЗ) для огляду і складання акту огляду ТЗ, а також не проводити до підписання страховиком (відповідачем) Акту огляду пошкодженого ТЗ ніяких ремонтних робіт та вживати заходів щодо його відновлення.
29 жовтня 2020 року позивач надав представнику відповідача для огляду та фіксації пошкоджень забезпечений ТЗ, що підтверджується долученим до позову, та підписаним обома сторонами Актом (протокол) огляду ТЗ - Заявою на виплату за № 2070896 (а.с.11-12).
Згідно п. 16.12 Договору страхування, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі документу визначеного умовами цього договору, як підстава для розрахунку страхового відшкодування без урахування амортизаційного зносу, з урахуванням умов Договору.
Умовами п.п. 5.1, 5.2 Договору страхування визначено, що страхове відшкодування визначається без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів, та на підставі рахунку СТО, обраної страхувальником (тобто позивачем по справі).
Тобто, згідно умов договору страхування, підставою для виплати є саме наданий страхувальником (позивачем) рахунок СТО.
Як підтверджується матеріалами справи (ар.с.17) позивачем було надано страховику (відповідачу по справі) застрахований ТЗ для огляду після закінчення ремонтно – відновлювальних робіт, що підтверджується Актом огляду відновленого автомобіля від 23 листопада 20020 року, складеного ПрАТ СК «ВУСО», в якому зафіксовано, що КПП дійсно замінена після ДТП від 26 жовтня 2020 року (а.с.17) і що у судовому засіданні визнав представник відповідача.
В ході ремонтно-відновлювальних робіт в автомобілі позивача була замінена АКПП, вартість якої підтверджена рахунком – фактурою № 491 від 02 листопада 2020 року СТО ФОП « ОСОБА_2 »
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом сума страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком страховиком не сплачена, а отже суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого страхового відшкодування в сумі 155032,50 грн. підлягають задоволенню. Вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 13.1 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 10548122-02-04-01 від 25 травня 2020 року не підлягає до задоволення, як і не підлягає задоволенню похідна від неї вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), яку позивач розрахував в сумі 227897,78 грн. звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача суму три відсотка річних у розмірі 559,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2015,42 грн. Однак виходячи із змісту позовних вимог, доводів сторони позивача, що були викладені в ході судового розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення даних вимог, оскільки не можливо встановити з якого часу порушені права та законні інтереси позивача, так як з моменту звернення останнього з заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування не прийнято жодного рішення відповідачем, окрім цього матеріалами справи не підтверджено, коли саме відповідач отримав вимогу від позивача про відшкодування та рахунок про вартість відновлювальних робіт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості розрахувати три відсотка річних та інфляційні втрати.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЗУ “Про страхування” договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 8 ЗУ “Про страхування” страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст. 29 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 36.2. ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Колегія суддів вважає, що встановивши, що розмір збитків понесених позивачем в результаті ДТП становить 157 170, 00 грн. за мінусом франшизи в розмірі 2137,50 грн. сума дорівнює 155 032,50 грн., дана сума страховою компанією виплачена не була, а тому суд першої інстанції вірно стягнув з ПрАТ «СК «ВУCО» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в зазначеному розмірі, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам справи, а саме відсутність доказів реальних збитків понесених позивачем на ремонт автомобіля, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні докази на підтвердження даної обставини.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУCО» – залишити без задоволення.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко