П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4165/21	

Категорія справи: 109040000	                            Головуючий в 1 інстанції:Устинов І.А.                   Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв     	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                          головуючого  – Лук`янчук О.В.
                          суддів              – Бітова А.І.
                                                   – Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Державний кадастровий реєстратор відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Чупкіна М.С. про визнання неправомірним та скасування рішення від 07.05.2021; зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,  в якому просила  :
визнати неправомірним та скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 07.05.2021 року Відділу у Чортківському районі головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області внести відомості про земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2138), площею 10,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в Державний земельний кадастр.
05.07.2021р. до суду  від третьої особи - ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому третя особа просила витребувати документи у відповідача, залучити до справи відповідачів, а також вирішити питання про зміну підсудності, оскільки існує спір про право. Вимогу про вирішення питання щодо підсудності даної справи, третя особа обґрунтувала тим, що в позові ОСОБА_1 не вірно визначено статус третіх осіб, оскільки такі особи повинні користуватися правами відповідачів. У ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є технічна документація та інші докази того, що спірні земельні ділянки не існують. Вказане свідчить про наявність спору щодо права власності на такі земельні ділянки.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 07.05.2021; зобов`язання вчинити певні дії, закрито.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що спір у цій справі є публічно-правовим, оскільки предмет позову є виключно владні управлінські рішення державного кадастрового реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень. При цьому зазначає, що причинами накладок земельних ділянок є саме неправильна їх реєстрація, а не передача одних і тих самих ділянок різним особам. Також зазначає, що відповідачем не заперечується право на реєстрацію земельної ділянки, але вказує про неможливість вчинення дій у зв`язку з накладками (невідповідністю координаті поворотних точок земельних ділянок в Державному земельному кадастрі паперовим носіям)
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає приходить до наступного.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що заявлений спір не є публічно-правовим, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому прийшов до висновку, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України,  провадження у справі підлягає закриттю.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до п. 1 ч. 1   ст. 4 КАС України   адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами п. 2 ч. 1   ст. 4 КАС України   публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
У відповідності до пункту 1 частини 1   статті 19 КАС України   юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Водночас, у спірних правовідносинах відповідач здійснював публічно-владні управлінські функції відносно позивача , через те, що саме позивач був заявником реєстраційних дій, і оскаржуване рішення прийняте за його заявою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 820/4524/18.
Крім того, Суд враховує, що відповідно до пункту 1 частини першої   статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   (далі - Закон №1952-IV (тут і далі -у редакції, чинній на момент прийняття Державним реєстратором оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із приписами пункту 1 частини 3   статті 10 Закону № 1952-IV   державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими   закон   та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав (частина перша   статті 11 Закону № 1952-IV).
У силу приписів   статті 37 Закону № 1952-IV   рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Якщо суб`єкт владних повноважень порушує права чи законні інтереси, зокрема, фізичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.
Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності позову ОСОБА_9 щодо оскарження рішення відповідача від 07.05.2021 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 05.02.2020 у справі № 243/4405/17 та від 28.11.2018 у справі №490/5986/17-ц та Верховний Суд у постановах від 14.07.2020 у справі № 640/26323/19, від 12.11.2020 у справі № 200/1307/20.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в цій справі не встановлено наявність будь-якого майнового права на спірну земельну ділянку у інших осіб.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про закриття провадження у справі з підстав викладених вище.
Відповідно до п. 4  ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як так, що перешкоджає подальшому провадженню у справі,  а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки  судом першої інстанції порушені норми права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст. 308,   311,   312, п.1 ч.1 ст.   315, ст.ст.   320,   321,   322,   325, ч.2 ст.   328, ст.   329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу     ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року скасувати. 
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
                                            
                                           Повний текст постанови складено та підписано 18 листопада 2021 року. 

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

        Суддя:                                                                                                                       І.Г. Ступакова