ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем   України

18 листопада 2021 року                 
м. Харків

справа № 610/2909/20
провадження № 22-ц/818/2861/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 – представника ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року в складі судді Стригуненка В.М.,

у с т а н о в и в : 

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Разом з ним в спірному житлі зареєстрована відповідачка – його колишня дружина та діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ним та  ОСОБА_2  розірвано 05 лютого 2014 року на підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області.  Зазначає, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає з березня 2014 року, що підтверджується актом-обстеження, складеним 16 листопада 2020 року депутатом Балаклійської міської роди Харківської області та актом від 15 липня 2020 року, складеним 10 серпня 2020 року комісією у складі депутата Донецької селищної ради та класним керівником 6-Б класу Донецької ЗОШ № 1, в якому навчається донька.  ОСОБА_2 особистих речей в квартирі не має, витрат по утриманню квартири не несе. Перешкод у користуванні спірним майном відповідачці він не чине. 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . 

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено те, що відповідачка не проживає в спірному житлі с березня 2014 року без поважних причин понад строк, встановлений законом, втрату нею зацікавленості у спірному житлі. З Акту-обстеження не вбачається, на підставі чого зроблені викладені у ньому висновки, не перевірялося житлове приміщення на фізичну відсутність у ньому відповідачки. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що направлення 22 грудня 2020 року від імені ОСОБА_2 заяви про розгляд справи за її відсутності та визнання позову ставить під сумнів обставини, викладені в позовній заяві.

25 лютого 2021 року ОСОБА_3 – представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована доводами, які є аналогічними доводам позовної заяви. Крім того, зазначено, що висновок суду першої інстанції, про те, що заява ОСОБА_2 щодо розгляду справи за її відсутність та визнання нею позову ставить під сумнів обставини, викладені в позовній заяві, не є обґрунтованим. 

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої  статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦКУ України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 15 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Бовдуй О.О. за реєстровим № 1004 (а. с. 9). 

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 16 листопада 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а. с. 11).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 05 лютого 2014 року по справі № 610/203/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 липня 2007 року Червонодонецькою селищною радою Харківської області, актовий запис № 49, розірвано (а. с. 12). 

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 13-14).

 
Актом-обстеження, складеним 16 листопада 2020 року депутатом Балаклійської міської ради Харківської області, встановлено, що ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою місця проживання не проживає з березня 2014 року, після розірвання шлюбних відносин з ОСОБА_1 виїхала з м. Балаклія Харківської області у невідомому напрямку та на теперішній час не підтримує зв`язку з дітьми та колишнім чоловіком, який разом з дітьми фактично проживає в смт. Донець Ізюмського району (кол. Балаклійського) Харківської області, що підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 17).

 
Актом від 15 липня 2020 року, складеним 10 серпня 2020 року комісією у складі депутата Донецької селищної ради та класним керівником 6-Б класу Донецької ЗОШ № 1, в якому навчається дитина ОСОБА_1 , встановлено, що донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком. ОСОБА_2 фактично з сім`єю не проживає з літа 2013 року, зареєстрована в м. Балаклія Харківської області, з донькою не спілкується, станом здоров`я та її життям не цікавиться, участі у вихованні доньки не приймає (а. с. 15 - 16).

22 грудня 2020 року ОСОБА_2 направила до суду першої інстанції заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, в заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а. с. 34).

19 травня 2021 року ОСОБА_2 направила до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги (а. с. 93). 

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України  обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
 
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).
 
Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати  усунення будь-яких порушень свого права від будь – яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі  цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз положень глави 32 ЦПК України свідчить, що сервітут – це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочності володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. 

Оскільки відповідачка спільним побутом з позивачем не пов`язана з березня 2014 року, що визнається сторонами та відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування, тому право користуватися ОСОБА_2 чужим житлом підлягає припиненню на вимогу ОСОБА_1 , як власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. 

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припиненим за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. 

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 стаття 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову. 

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

При поданні позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 840,00 грн та в розмірі 1261,20 грн., що документально підтверджено дублікатами платіжного доручення (квитанціями) від 23 листопада 2020 року № 0.0.1917534352.1 та від 06 квітня 2021 року № 0.0.2078385788.1 (а. с. 26, 81).

Оскільки позов підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 2102,20 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року – скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити. 

Визнати  ОСОБА_2   такою, що втратила право користування житловим привішенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1   судовий збір в розмірі 2102, 20 грн (дві тисячі сто дві грн 20 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий                                  А.В.Котелевець 

Судді                                  О.М.Хорошевський

                                                В.Б.Яцина