ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9137/21 Справа № 182/7382/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/7382/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2021 року, яке ухвалене суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 червня 2021 року -,
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Позовна заява мотивована тим, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка  ОСОБА_1  досягла повноліття,  є студенткою першого курсу денної форми навчання Університету імені Альфреда Нобеля за спеціальністю «Маркетинг (англ.)» Термін навчання на освітньому степені «бакалавр» до 30.06.2024 року. Перший рік навчання безоплатний, тому що вона закінчила школу зі срібною медаллю, за наступні роки навчання вона вимушена буде платити, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від батька.
Зазначає, що до досягнення нею повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн., а потім перестав надавати матеріальну допомогу.
Вона повністю знаходиться на фінансовому забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги батька, однак останній у добровільному порядку відмовляється надавати таку допомогу, хоча офіційно працює, має стабільний заробіток та інших аліментних зобов`язань не має. 
Зазначає, що матеріальної допомоги матері не вистачає їй на задоволення всіх необхідних потреб, зокрема оренду житла у іншому місті, придбання одягу, продуктів харчування, канцелярії, учбової літератури, квитків на проїзд, ліків тощо.
Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на час її навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до закінчення нею навчання, тобто 30.06.2024 року. 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2021 року, позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період її навчання у Університеті імені Альфреда Нобеля до 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років, щомісячно, починаючи стягнення з 18.12.2020 року. Рішення в частині місячного платежу аліментів допущено до негайному виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше як до досягнення донькою 23 років, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що позивачкою не додано доказів вартості навчання, доходів матері. Зауважує, що студенти, враховуючи матеріальне становище, мешкають у гуртожитку або орендують дешевше квартиру. 
Наполягає, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у визначеному судом розмірі, оскільки у нього є хвора матір, яка потребує матеріальної допомоги, він проживає у орендованій квартирі, має кредити, більш того, з 30 липня 2021 року він безробітній.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 лютого 2002 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_1 , актовий запис № 103, батьками ОСОБА_1 зазначено: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_3 (а.с.7). 
Позивачка з 07.09.2020 року навчається на першому курсі Університету імені Альфреда Нобеля денної форми навчання за спеціальністю «Маркетинг(англ.)». Термін навчання на освітньому степені «бакалавр» до 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою № 1358 від 26.10.2020 року (а.с. 8). ОСОБА_1 проживає у м. Дніпро, винаймає житлове приміщення (а.с. 9-10).
Задовольняючи позовні вимоги позивачки та стягуючи з відповідача на користь та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на період її навчання у Університеті імені Альфреда Нобеля до 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років, щомісячно, починаючи стягнення з 18.12.2020 року., суд першої інстанції виходив з можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання, та з того, що відповідач працездатний та має постійне місце роботи та стабільний заробіток, законодавством передбачено обов`язок батька надавати матеріальну допомогу повнолітній донці, оскільки остання навчається, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, визначений судом розмір аліментів є достатнім для утримання повнолітньої доньки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України.
Проте, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивачки, колегія суддів не погоджується з наступних підстав. 
Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у зв`язку з її навчанням, а також з факту досягнення позивачкою повноліття й продовження нею навчання, при цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не встановив й не врахував обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на період її навчання, з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. до закінчення нею навчання– 30 червня 2024 року.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ, як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Відповідно до ст.199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Так, відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Забезпечення ж утримання позивачки на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків – батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 (ст. 180 СК України).
Відповідач не заперечує проти необхідності надання ним матеріальної допомоги повнолітній доньці, яка продовжує навчання, проте в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходів), щомісячно, оскільки обов`язок надання допомоги має бути покладено на обох батьків в рівній мірі.
Проте, колегія суддів зауважує, що частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітня донька, яка продовжує навчання, визначилась з способом стягнення аліментів – у твердій грошовій сумі.
Посилання відповідача, що у справі відсутні відомості щодо вартості навчання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки це не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Доводи апеляційної скарги відповідача, що він, на теперішній час є безробітнім та не має стабільного доходу, а також, що на його утриманні знаходиться хвора мати, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідач є працездатною особою, доказів, що за станом здоров`я він не може працювати ним не надано, як і не надано доказів, що він утримує хвору матір.
Однак, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що суд першої інстанції при визначенні аліментів в розмірі 3000 грн. щомісячно, не надав належної оцінки майновому стану відповідача, а також можливості надання утримання повнолітній донці з боку матері. 
У зв`язку з чим, колегія судів враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та у зв`язку з чим потребує такої допомоги, та зважаючи, на право повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, на утримання від батьків, і виходячи з обов`язку надання такої допомоги обома батьками, приходить до висновку про зменшення розміру аліментів стягнутих з  ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 з 3000 гривень до 1500 гривень у зв`язку з чим змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та зменшує розмір аліментів, стягнутих з відповідача ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 з 3000 гривень до 1500 гривень.
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області змінити.
Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання, яка продовжує навчання з 3000 гривень до 1500 ( одна тисяча п`ятсот) 00 (нуль) копійок, щомісячно.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: