ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Львів	Справа № 260/1132/18 пров. № А/857/18530/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Курильця А.Р. 
з участю секретаря судового засідання     Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року (суддя першої інстанції Луцович М.М., м. Ужгород, повний текст складено 25.08.2021)
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.2017 №430558-13 та від 02.05.2018 №0636012-1307-0711.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області від 23.10.2017 №430558-13 та від 02.05.2018 №0636012-1307-0711.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, Головне управління ДПС у Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 19.08.2021 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до реєстру платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивач є власником житлового будинку загальною площею 714,45 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, згідно податкових повідомлень-рішень від 23.10.2017 №430558-13 та від 02.05.2018 №0636012-1307-071 позивачеві нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік та за 2017 рік. Також відповідач зазначає, що у 2017 році на підставі договору дарування частку житлового будинку позивач подарувала ОСОБА_2 . Відповідно зміни до актуальної інформації про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна внесено 2017 р. Таким чином, податкові повідомлення-рішення за період 2016 та 2017 років, якими визначено податкові зобов`язання ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідають нормам чинного законодавства. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом надіслання судової повістки на вказану нею адресу, яка отримана 23.11.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
У судовому засіданні представник відповідача Блага О.П. підтримала вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 01.02.2015 по 08.02.2017 була власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . Вказане підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12). 
Згідно вище вказаних Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа будинку - 714,45 м.2, житлова площа - 215,96 м.2.
Відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення: 
від 23.10.2017 №430558-13, яким позивачеві визначено податкове зобов`язання за 2016 рік в розмірі 26 969,02 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с. 9);
від 02.05.2018 №0636012-1307-0711, яким позивачеві визначено податкове зобов`язання за 2017 рік в розмірі 29 572,48 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с. 10).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.10.2017 430558-13 та від 02.05.2018 №0636012-1307-0711 позивач не була власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд зазначив, що як підтверджується Висновком експерта від 29.05.2020 №9769, а також наявними у матеріалах справи фотофіксаціями об`єкта за адресою АДРЕСА_1 - житловий будинок за вказаною адресою є незавершеним будівництвом та непридатним для проживання. Отже, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який є незавершеним будівництвом - не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.
Відповідно до п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Згідно з п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.  
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п. 266.3.1 та п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України (у редакції, що діяла у 2016 році) визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Пунктом 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується, зокрема, б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів. При цьому пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у порядку визначеному п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, зокрема: 
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; 
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; 
ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
Згідно підпункту 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що знаходяться у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи з загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Відповідно до абз. 2 п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку на нерухоме майно не надаються на об`єкт оподаткування, якщо розмір такого об`єкта перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органу місцевого самоврядування.
Встановлено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості встановлена рішенням Середньо-Водянської сільської ради від 23.01.2015 № 236, зокрема, для житлових, будинків в розмірі 0,2% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідачем було нараховано позивачеві податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 26969,02 грн. (1378 * 0,2%) *714,45+25000,00грн., де 1378 грн. - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016 року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач у період 2016 року була власником саме житлового будинку загальною площею 714,45 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а не об`єкту незавершеного будівництва. 
Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги Висновок експерта Закарпатського відділення Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2020 року №9769 - "1. Ступінь будівельної готовності житлового будинку загальною площею 714,45 м.2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на день проведення огляду становить 51%; 2. Житловий будинок загальною площею 714,45 м.2. по АДРЕСА_1 , є незавершений будівництвом на день проведення дослідження, є непридатним для проживання" з наступних підстав.
Згідно статті 102 КАС України для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд може призначити експертизу.
При цьому експертиза - це дослідження на вимогу суду поданих ним об`єктів, яке провадиться експертами на базі спеціальних знань і на науковій основі з метою одержання даних про факти, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Відповідно до ст. 4 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” право власності на об`єкт незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації.
Згідно ст.12 вказаного Закону державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності у період 2016 року належав житловий будинок загальною площею 714,45 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Отже, вказаний житловий будинок, який належав на праві власності ОСОБА_1 у 2016 році, був об`єктом оподаткування, а отже дії податкового органу щодо визначення позивачу податковим повідомленням-рішенням від 23.10.2017 №430558-13 податкового зобов`язання за 2016 рік в розмірі 26 969,02 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є правомірними, а оскаржене податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 №0636012-1307-0711 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно Договору дарування від 07.02.2017 ОСОБА_1 подарувала 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 (а.с. 40-42)
Також відповідно до Договору дарування від 08.02.2017 ОСОБА_1 подарувала 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв законний представник ОСОБА_3 (а.с. 43-45).
Отже, у позивача за 2017 року був відсутній обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 
Тому вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 №0636012-1307-0711, яким позивачеві визначено податкове зобов`язання за 2017 рік в розмірі 29 572,48 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вказані вище обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Також, відповідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору при поданні позову в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Закарпатській області від 02.05.2018 №0636012-1307-0711.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області (ЄДРПОУ 44106694) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 14.12.2021 у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді Затолочного В.С.