П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4254/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Шляхтицького О.І. ,  Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року у справі №400/4254/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час звільнення з військової служби військовою частиною НОМЕР_1 безпідставно не виплачено йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби. На думку позивача, виплату вказаної допомоги відповідач повинен здійснити з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджувалась та вважала їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву акцентуючи увагу суду першої інстанції на пропуск позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою. Також, на думку військової частини НОМЕР_1 , вимоги позивача, які базуються на законодавчих актах про пенсійне забезпечення, а саме Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанові Кабінету Міінстрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» №393 від 17.07.1992р., можуть застосовуватися в частині підстав призначення пенсії, її розрахунку та обчислення грошового забезпечення тоща, а тому не можуть застосовуватися при визначенні права та розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.08.2021р. у справі №400/4254/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав на наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначено про порушення окружним адміністративним судом норм процесуального права, що, на думку відповідача, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 зазначає, що судом першої інстанції проігноровано клопотання відповідача щодо проведення попереднього судового засідання із залученням сторін, так як у відповідача є обґрунтовані докази щодо невідповідності позовної заяви процесуальним вимогам. Також, скаржник акцентує увагу на пропуску позивачем визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку звернення до суду з даною позовною заявою.  
Скориставшись наданим приписами чинного законодавства правом, позивачкем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що у мажах спірних правовідносин немає строкових обмежень для звернення до суду з позовною заявою. Також, позивач вказував, що зміст права на захист полягає у тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. 
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.04.2015р. №25-РС матроса ОСОБА_1 призначено на посаду старшого авіаційного механіка вертолітного загону вертолітної ескадрильї, ВОС – 223680А.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.04.2015р. матроса ОСОБА_1 з 24.04.2015р. зараховано до списків особового складу частини.
Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 25.01.2021р. №11 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , борового авіаційного техніка вертолітного загону вертолітної ескадрильї звільнено у запас за підпунктом «а» (у зв`язку зі закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.02.2021р. №22, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , борового авіаційного техніка вертолітного загону вертолітної ескадрильї з 02.02.2021р. виклчено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна – 06 років 05 місяців 26 днів, пільгова – 04 роки 09 місяців 13 днів, загальна – 11 років 03 місяці 09 днів.
За наслідками дослідження змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.02.2021р. №22 колегією суддів установлено, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 не виплачувалась.
Невиплата військовою частиною НОМЕР_1 позивачу - ОСОБА_1 вищеозначеного грошової допомоги при звільненні послугувала підставою звернутися за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів до суду з даним адміністративним позовом.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно із частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічні за містом приписи міститять пункти 1, 2 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.
Вищенаведені законодавчі приписи свідчать про те, що виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби проводиться за наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше. При цьому, жодних обмежень щодо обчислення такої вислуги років військовослужбовця лише в календарних роках означеними положеннями не передбачено.
У даному випадку, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». Водночас, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Отже, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17.
Як установлено колегією суддів та зазначено вище, на час звільнення загальна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становила 11 років 03 місяці 09 днів, що є цілком достатнім для випати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Однак, за наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи колегією суддів установлено, що війсковою частиною НОМЕР_1 під час звільнення позивачу - ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено не було.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки в силу положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України позивач має право на звернення до суду з даним адміністративним позовом без обмеження будь-яким строком.
У контексті означеного колегія суддів зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому, у межах спірних правовідносин, в тому числі, слід керуватися положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №807/363/18.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують досліджених та перевірених в суді першої інстанції докази та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року у справі №400/4254/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Шляхтицький О.І.    Єщенко О.В.