ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/4142/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. 
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 (суддя Котеньов О.Г., повний текст складено 20.04.21) по справі № 520/4142/21
          за позовом          Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
          до          Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)                  
          про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – позивач, ГУ ПФУ в Харківській обл.) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі – відповідач, ВПВР УЗПВР у Харківській обл. СМУ МЮ (м. Харків)),в якому просило суд:
- скасувати постанову ВПВР УЗПВР у Харківській обл. СМУ МЮ (м. Харків) від 03.03.2021 по виконавчому провадженню №64700643 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі №520/2087/2020 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) до ГУ ПФУ в Харківській обл. про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області при відмові ОСОБА_1 в призначенні з 26.04.2019 пенсії за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. призначити ОСОБА_1 з 26.04.2019 пенсію за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден, обчислити пенсію з 26.04.2019 відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992  № 418, та здійснити її виплату.
На виконання вимог даного рішення відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління прийнято рішення від 12.05.2020 року №203750001340, яким пенсія обчислена з 26.04.2019 та в частині виплати пенсії ОСОБА_1  у межах суми стягнення за один місяць, що звернено до негайного виконання за період з 26.04.2019 по 25.05.2019, нарахована сума в розмірі 3468,12 грн, яка виплачена через відділення поштового зв`язку з травня 2020 року.
На виконання вимог рішення суду також рішенням відділу перерахунків пенсій №4 управлінням пенсійного забезпечення від 29.10.2020 №203750001340 проведено перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням раніше проведених виплат з 26.04.2019 , за період з 07.09.2020 по 30.11.2020 додатковими відомостями нарахована сума в розмірі 18150,41 грн.
На виконання вимог рішення суду також для вирішення питання  виплати заборгованості за період з 26.04.2019 по 06.09.2020 у розмірі 92377,57 грн було внесено дані в електронний реєстр судових рішень відповідно до Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого поставною правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 за №1189/32641.  
Апелянт зазначив, шо на час винесення постанови від 03.03.2021 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року по справі № 520/2087/2020 виконано ГУ ПФУ в Харківській обл.  у повному обсязі.  
11.03.2021 ГУ ПФУ в Харківській обл. повідомило листом №2000-03-08-8/35594 ВПВР УЗПВР у Харківській обл. СМУ МЮ (м. Харків) про добровільне виконання рішення.
Апелянт, посилаючись на практику Верховного суду, зазначив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися  невиконанням судового рішення без поважних причин.
Враховуючи те, що ГУ ПФУ в Харківській обл.  виконало судове рішення в добровільному порядку, апелянт вважає, що постанова від 03.03.2021 по ВП №64700643 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000,00 грн є необґрунтованою та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
01.10.2021 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Харківській обл. та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце були повідомленні належним чином відповідно до положень ст. 268 КАС України. 
Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
  Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі №520/2087/2020, що набрало законної сили, позов ОСОБА_1  до ГУ ПФУ в Харківській обл. про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. про відмову ОСОБА_1 в призначенні з 26.04.2019 пенсії за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. призначити ОСОБА_1 з 26.04.2019 пенсію за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден, обчислити пенсію з 26.04.2019 відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992   № 418, та здійснити її виплату.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
ОСОБА_1 звернувся до органів ДВС із заявою про прийняття виконавчого листа, виданого у справі №520/2087/2020, до виконання (вх.№3354 від 02.03.2021).
До заяви ОСОБА_1 додав додаткові пояснення щодо неналежного виконання вищевказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду.
Постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Харківській обл. СМУ МЮ (м. Харків) 03.03.2021 відкрито виконавче провадження ВП №64700643 щодо виконання виконавчого листа №520/2087/2020, виданого 04.11.2020 Харківським окружним адміністративним судом.
Одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем 03.03.2021 у ВП №64700643 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.
Позивач листом №2000-0308-8/35594 від 11.03.2021, на адресу старшого державного виконавця, просив закінчити виконавче провадження №64700643 на підставі п.9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі №520/2087/2020 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2021 без вжиття заходів по стягненню виконавчого збору.
11 березня 2021 року позивач скористався правом на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн у ВП №64700643 шляхом подання позовної заяви до суду засобами поштового зв`язку. 
Доказів прийняття державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження ВП №64700643 учасниками справи до суду не надано.
Не погодившись з прийнятим рішенням державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн у ВП №64700643, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, вважав, що старший державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставною.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, з наведеної норми випливає, що розглядаючи справи про законність та обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень суди повинні перевірити їх на відповідність критеріям, наведених у ч. 2 ст. 2 КАС України, незалежно від наведених підстав позову.
Перевіряючи оскаржувані постанови на відповідність вимогам вище зазначеної статті КАС України колегія суддів зазначає наступне.
На момент прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 03.03.2021 № 64700643 діяв Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII), тому саме його положення слід застосовувати до спірних правовідносин, але в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Частиною 3 ст. 40 Закону №1404-VIII  визначено, що в разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Враховуючи те, що примусове виконання судового рішення розпочинається безпосередньо з моменту відкриття виконавчого провадження, тому добровільний термін виконання рішення не надається, зважаючи на відсутність інших встановлених законом підстав, які б перешкоджали стягненню виконавчого збору, державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та вживаються заходи щодо її примусового виконання.
Судовим розглядом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64700643 винесена 03.03.2021. Того ж дня, 03.03.2021, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, як це передбачено частиною 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ, у розмірі, визначеному законом.
Згідно матеріалів справи, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №64700643 державним виконавцем не виносилась. Доказів протилежного судовим розглядом не виявлено. 
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до додаткових пояснень, наданих до Другого апеляційного адміністративного суду ГУ ПФУ у Харківській обл. 13.10.21, борг  у розмірі 92377,57 грн ОСОБА_1 не виплачено, а отже  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року по справі № 520/2087/2020 у повному обсязі не виконано. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваної постанови державного виконавця, оскільки наявні підстави визначені статтею 27 Закону №1404-VIII.
Судом встановлено, що рішення в добровільному порядку не виконано, а тому дії виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Посилання апелента на те, що відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стягнення виконавчого збору не залежить від причин невиконання судового рішення, а є збором , що справляється за примусове виконання рішення суд органами державної виконавчої служби.
Враховуючи, що добровільного повного виконання рішення не відбулося, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та одночасно стягнуто виконавчий збір.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення державним виконавцем всіх процесуальних дій, визначених Законом №1404-VІІІ , за результатами вчинення яких прийнято оскаржуване по справі рішення про стягнення виконавчого збору від 03.03.2021 № 64700643, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ПФУ в Харківській обл.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі № 520/4142/21  залишити без змін  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Постанова складена в повному обсязі  18.10.21.