П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/7822/21	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Димерлія О.О. та Косцової І.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року (суддя Біоносенко В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 12.10.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

8 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 87% до 82% та зобов`язати Головне управління здійснити з 1 січня 2008 перерахунок його пенсії, виходячи з 87% грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимог за період з 1 січня 2008 року по 7 березня 2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення позивачу розміру пенсії з 87% до 82% грошового забезпечення.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити з 8 березня 2021 року перерахунок пенсії позивача, виходячи з 87% грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з цим рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що додаткова доплата у розмірі 5% сум грошового забезпечення до основного розміру пенсії, що була передбачена пунктом "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" скасована внесеними Законом №3591-IV змінами, що виключає можливість її застосування з 1 січня 2008 року.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі – Закон №2262-ХІІ).
З 2 січня 2005 року ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років відповідно до пунктів "а" та "в" статті 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії) в розмірі 87% відповідних сум грошового забезпечення (82% сум грошового забезпечення, що нараховано за 29 років вислуги відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №2262-ХІІ та 5% сум грошового забезпечення, що нараховано як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до пункту "в" статті 13 Закону №2262.
6 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ із заявою, в якій просив повідомити, чому йому зменшено розмір пенсії з 87 до 82 відсотків (а.с. 9).
Листом від 03.09.2021 року заявника повідомлено, що стаття 13 Закону №2262-ХІІ в редакції Закону України від 04.04.2006 №3591-IV "Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців", що набрав законної сили 29 квітня 2006 року, не передбачає збільшення пенсії за вислугу років на 5% сум грошового забезпечення військовослужбовцям, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби.

Вважаючи таки дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що відсотки, які були визначенні при призначенні пенсії, повинні зберігатись і в подальшому при проведенні перерахунку.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, то внесені зміни до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до яких з 29.04.2006 законодавством не передбачено збільшення пенсії за вислугу років на 5 % сум грошового забезпечення військовослужбовцям, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною другою статті 19 Конституцією України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Так, пунктом  "а" статті 13 Закону 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно положень пункту "в" статті наведеної статті Закону особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
В подальшому, пунктом 9 Закону України від 04.04.2006 №3591-IV "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності 29 квітня 2006 року, внесено зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ, зокрема, змінено редакцію пункту "в" вказаної статті, а саме-виключено можливість збільшення основної пенсії на 5% відповідних сум грошового забезпечення для осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 2.
Постановою КМУ №1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" встановлено нові умови обчислення і структури грошового забезпечення зазначених осіб.
Крім того, постановою КМУ №45 від 13.02.2008 року затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено нові види грошового забезпечення, які враховуються для перерахунку пенсії. Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), для перерахунку пенсії не враховуються.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки на момент здійснення перерахунку пенсії, а саме з 1 січня 2008 року, стаття 13 Закону №2262-ХІІ не передбачала 5 відсоткове збільшення пенсії для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, а інша норма, яка б встановлювала таку доплату, в чинному законодавстві України відсутня, то правові підстави для нарахування наведеної 5-процентної доплати для військовослужбовців відсутні.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що вищезгадані зміни в законодавстві не призвели до зниження розміру пенсії, а навпаки - привели до її збільшення, що нівелює засторогу можливого порушення прав позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 липня 2014 року по справі №21-277а14 та в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №275/383/17 і від 16 серпня 2021 року у справі №240/5019/18.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що з 1 січня 2008 року відсутні законні підстави для виплати позивачу 5% грошового забезпечення, як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи на підставі пункту "в" статті 13 Закону №2262-ХІІ, який втратив чинність.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити повністю.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                О.О.Димерлій

Суддя                                                                                І.П.Косцова