УХВАЛА
 
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 352/494/16-ц
провадження № 61-16070ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 
2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 
в якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння 
на АДРЕСА_1 з підстави спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 .
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом 
до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним заповіт, складений 
22 липня 2015 року ОСОБА_3 , посвідчений Вільшаницькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області та внесений до реєстру за № 43.
 
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 
від 15 червня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння.
 
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 
від 15 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння 
АДРЕСА_1 вартістю 406 327 грн у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 22 липня 2015 року секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлого ОСОБА_3 , Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено.
 
28 вересня 2021 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 
2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 10 вересня 
2021 року.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити 
в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. від 05 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків 
до 05 листопада 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме: для надання доказів на підтвердження доплати судового збору.
 
У встановлений суддею строк ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме - квитанцію про доплату судового збору 
від 25 жовтня 2021 року № 99444 на суму 1 102,40 грн та квитанцію 
від 25 жовтня 2021 року № 99365 на суму 8 126,54.
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і як на підставу касаційного оскарження посилається 
на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України і зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 травня 
2021 року у справі № 522/9893/17 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Також зазначає що судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 
від 03 вересня 2019 року у справі № 2-37/11.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
 
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області 
від 15 жовтня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду 
від 02 вересня 2021 року.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року.
 
Витребувати з Тисменицького районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 352/494/16-ц за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсними.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який 
за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України у строк, що не перевищує десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали, але 
не пізніше 02 грудня 2021 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                            С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                      В. М. Коротун
 
                                                                                                                      М. Є. Червинська