Ухвала
Іменем України
 
22 листопада 2021 року 
м. Київ
 
справа № 758/7673/18
провадження №61-18414ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною                 скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року відкрито провадження у цій справі.
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним.
 
03 липня 2019 року протокольною ухвалою Подільського районного суду м. Києва прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до одного провадження з первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк».
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
11 листопада 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року, за результатами розгляду яких ухвалами Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, від 02 березня 2020 року, від 10 вересня 2020 року від 01 грудня 2020 року, 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Подільського районного суду міста Києва 12 грудня 2018 року, за результатами розгляду яких суд відмовляв у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, керуючись пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявником вп`яте подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, щодо якої є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
 
Апеляційним судом правильно зазначено, що дії ОСОБА_1 щодо систематичного подання апеляційних скарг на одну й ту саму ухвалу суду першої інстанції свідчать про зловживання ним процесуальними правами.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, оскільки не змінюють призначення імперативної норми процесуального права (пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України).
 
Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик