ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року                           м. Дніпро                            Справа №  908/3267/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач), 
суддів:                       Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.05.2021р.(суддя Азізбекян Т.А., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 15.07.2021р.)  у справі
за позовом: Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Київ, в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”,м. Дніпро
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Мокрянський кам`яний кар`єр № 3”,м. Запоріжжя
про стягнення 109 760,00 грн.
                                                    ВСТАНОВИВ: 
1.      Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мокрянський кам`яний кар`єр № 3” про стягнення штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній масу вантажу в сумі 109 760,00 грн..
 У відзиві на позов, ТОВ “Мокрянський кам`яний кар`єр № 3” зазначило, що невідповідність маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній, засвідчено одностороннім комерційним актом № 453603/128/9 від 15.10.2020р., який складено на підставі актів загальної форми № 4313 і 4315 від 15.10.2020р.. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів настання або можливості настання негативних наслідків, спричинених невірним зазначенням ТОВ “МКК № 3” у перевізному документі (накладній) маси нетто, яка фактично становила менше від вказаної, доказів створення цим небезпеки на залізничному транспорті, спричинення збитків залізниці чи іншим учасникам господарських відносин. Також відповідач вважає, необґрунтованими посилання позивача на виявлення різниці маси вантажу саме внаслідок неправильного зазначення маси вантажу з огляду на те, що фактично зважування на станціях відбувалось на вагах різного типу та різними способами, а позивачем ще й на вагах строк експлуатації яких сплив. Відповідач зазначає, що комерційний акт № 453603/131/7 від 15.10.2020р. складено з порушеннями, тому підстави для застосування ст. 122 Статуту залізниць України до відповідача відсутні. Просить суд відмовити у задоволення позовних вимог. 
2.  Короткий зміст оскаржуваного судового  рішення у  справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.05.2021р. в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване недоведеністю обставин неправильного зазначення відповідачем в накладній маси вантажу, оскільки наданий позивачем на підтвердження цих обставин комерційний акт  складено з порушенням п. 10 Правил складання актів, у зв`язку з відсутністю підписів усіх уповноважених на його складення осіб.

3.      Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

4.      Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що комерційний акт   № 453603/128/9 від 15.10.2020р. підписано уповноваженими працівниками залізниці, він відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, тому є належним доказом на підтвердження факту невідповідності зазначеної відповідачем у залізничній накладній масі переданого до перевезення вантажу.
Скаржник зазначає на тому, що повноваження  заступника начальника ст. Рубіжне Донецької залізниці Мурсалова З.А. та  комерційних  агентів Сиренко З.І. та Дигало Н.І. на підписання спірного комерційного акту  підтверджується розпорядженням начальника по ст.  Рубіжне від 21.03.2019р. № 18, яке отримане скаржником після ухвалення оскаржуваного рішення місцевого господарського суду. 
Скаржник просить апеляційний господарський суд прийняти дане розпорядження в якості доказу підписання спірного комерційного акту  уповноваженими особами, посилаючись на те, що у зв`язку з відсутністю у позивача достатнього часу для обробки вхідної поштової кореспонденції та направлення відповідних документів до відповідальних структурних підрозділів, внаслідок введення карантинних заходів, залізниця не мала можливості підготувати та своєчасно направити до  суду першої інстанції розпорядження № 18 від 21.03.2019р.. 

5.      Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр» у відзиві на апеляційну скаргу, з урахуванням заперечень на відзив, заперечує проти її доводів та просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В обгрунтування своїх заверечень Відповідач зокрема зазначає, що комерційний акт  № 453603/128/9 від 15.10.2020р. є неналежним доказом у справі, оскільки підписаний неуповноваженими на його складання особами. Пунктом 10 Правил складання актів визначено уповноважених осіб залізниці, які мають право  підпису на комерційному акті. В  той же час,  у разі відсутності в штаті залізниці таких посад, ця залізниця, на думку відповідача, не має права складати комерційні акти.
Відповідач також звертає увагу на те, що в розділі «Є» комерційного акту  № 453603/128/9 від 15.10.2020р.,свої  підписи поставили два агенти, замість уповноважених відповідно до п. 10 Правил складання актів осіб, у зв`язку з чим такий акт  є неналежним доказом вчинення відповідачем порушення, зафіксованого цим  актом. 
Відповідач також заперечує проти долучення до матеріалів справи копії нового документу – розпорядження  начальника ст.  Рубіжне № 18 від 21.03.2019, який не був предметом дослідження під  час розгляду спору місцевим господарським судом, оскільки скаржник не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.
Також відповідач вважає порушенням позивачем процедури перевірки (зважування) вантажу, оскільки на ст.  призначення Рубіжне відсутні ваги, в  той час,   як взяття залізницею на облік належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Трансвагон» засобу ваговимірювальної техніки не дає залізниці право на його використання.

6.       Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №908/3267/20 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Кощеєв І.М., судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021р.. 
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч. 13 ст. 8 ГПК України         визначено,     що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно     до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного     провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають     розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,     розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься     до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.05.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю “Мокрянський кам`яний кар`єр № 3”  на адресу суду надійшло клопотання, про проведення розгляду даної справи з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2021р. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Мокрянський кам`яний кар`єр № 3”, про розгляд справи № 908/3267/20  з повідомленням (викликом) учасників справи.
У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 11.10.2021р. визначено для розгляду справи №908/3267/20  колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Орєшкіної Е.В..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2021р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач), суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В. справу №908/3267/20  прийнято до свого провадження. 

7.       Встановлені судом обставини справи
У жовтні 2020 р., зі станції Ростуща Придніпровської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю “Мокрянський кам`яний кар`єр” здійснило відправлення вагонів №№ 55421895, 56359128, 56449895, 58587510 згідно накладної № 47050950 на станцію Рубіжне Донецької залізниці.
У накладній № 47050950 від 14.10.2020р., вантажовідправником ТОВ “Мокрянський кам`яний кар`єр №3” вказана маса вантажу (графа 24 накладної) – 1 392 400 кг, код вантажу 232465 (графа 23 накладної) найменування вантажу: “щебень гранитный фракции 10х20. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п. 3.1. схема Д гл. 14 Додатка 3 до СМГС. Відповідальний за розміщення та кріплення вантажу мастер ППУ Тонконог В.А. Власник (орендар, оператор) вагонів див. відомість. Насипом.”, (графи 20,21, 22 накладної), у графі 26 накладної зазначено, спосіб визначення маси: на вагонних весах (150 т).
Вантаж завантажено вантажовідправником (графа 28 накладної), без оголошення вартості (графа 27 накладної).
При проходженні вагонів через станцію Синельникове 1 Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вищезазначених вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт № 453603/128/9 від 15.10.2020р. відповідно до Правил складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р., за №567/6855.
Перевіркою було виявлено наступне: в накладній № 47050950 у вагоні №55421895 вказана маса вантажу складає 69300 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 67400 кг, що на 1900 кг менше, ніж вказано у накладній; в накладній № 47050950 у вагоні № 56359128 вказана маса вантажу складає 69400 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 68150 кг, що на 1250 кг менше, ніж вказано у накладній; в накладній № 47050950 у вагоні № 56449895 вказана маса вантажу складає 69600 кг фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 68400 кг, що на 1200 кг менше, ніж вказано у накладній; в накладній № 47050950 у вагоні № 58587510 вказана маса вантажу складає 69800 кг фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 68500 кг, що на 1300 кг менше, ніж вказано у накладній. 
Вказаний комерційний акт підписано ДС Боровик Н.В., ДСЗ Чайка О.Є., агент. ком Баранова О.М.
Відповідно до положень ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. 
За вказане порушення, позивачем нараховано штраф, в розмірі 109 760,00 грн., з розрахунку: 5 488,00 грн. (провізна плата за вагон) х 5 (кількість провізних плат). 
На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 307, 315 ГК України, ст.ст. 920, 925 ЦК України, ст.ст. 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, позивач звернувся  до Господасрького суду Запорізької області з позовом   до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мокрянський кам`яний кар`єр № 3” про стягнення штрафу за невірно зазначену в залізничній накладній масу вантажу в сумі 109 760,00 грн..

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Предметом доказування у даній справі є наявність чи відсутність порушення відповідачем при оформленні накладної та неправильного зазначення в ній маси вантажу, обґрунтованість нарахування штрафу.
Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із ч.1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
       Частиною 3 ст. 909 ЦК України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 ГК України).
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).
Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються: Законом України “Про транспорт”; Законом України “Про залізничний транспорт”; Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457     (далі – Статут); Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 (далі – Правила); Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. за № 334; Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р.№ 861/5082; Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. № 862/5083.
Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).
Відповідно до ст. 5 Статуту, нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна – це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи – одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 Статуту, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Статуту,  вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.
Частиною 2 ст. 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
У відповідності до норм ст. 37 Статуту і п. 5 Правил, приймання вантажів до перевезення маса вантажів визначається відправником.
Положеннями ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.
Відповідно до п. 5.5 р. 5 Правил, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.
Обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (ст. 129 Статуту).
Згідно зі статтею 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Штраф відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України     стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст. 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
По прибутті вагонів на проміжну станцію Синельникове-1 Придніпровської залізниці, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт  № 453603/128/9 від 15.10.2020р..
Пунктом 12 Правил визначено, що якщо при перевірці вантажу,  який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці  між  даними  акта,  складеного  на  попутній  станції,  і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі “Є” комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: “Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено”. Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у п. 10 цих Правил.  Цей акт видається одержувачу на його вимогу,  а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.
Відповідно до п. 10 Правил, складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Таким чином, п. 10 Правил складання актів, чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, комерційний акт № 453603/128/9 від 15.10.2020р., який складений на проміжній станції, підписаний: ДС ОСОБА_2 , ДСЗ ОСОБА_3 , агентом комерційним ОСОБА_4 , але в розділі “Д” акту зазначено: “При зважуванні та огляді були присутні агент комерційний ОСОБА_4 , ОВР Тищенко С.О., ВОХР станції Синельникове-1 ОСОБА_5 ”.
Тобто, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , не були присутні при зважуванні та огляді вантажу, а повноваження ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на зважування та огляд вантажу позивачем не підтверджені.
В той же час, комерційний акт №453603/128/9 від 15.10.2020р. в розділі “Є” підписали заступник начальника станції ОСОБА_7 , комерційні агенти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В порушення п. 10 Правил на станції призначення розділ “Є” комерційного акту відповідно до наданих позивачем копій посадових інструкцій підписали два агенти комерційних, замість передбачених (уповноважених) Правилами посадових осіб.
Доказів наявності повноважень у комерційних  агентів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підписання цього розділу комерційного акту позивач до місцевого господарського суду не надав.
На момент розгляду спору місцевим господарським судом, матеріали справи не містили доказів того, що обов`язки  начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) покладено на комерційного агента Дигало Н.І.
Пункт 10  Правил складання актів передбачає, що у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта  можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Але залучені вони можуть бути поряд з трьома підписантами, що обов`язково повинні засвідчити акт,  а не замість них.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18.06.2018р. по справі № 910/11397/17.
Таким чином висновок місцевого господарського суду про те, що комерційний акт  № 453603/128/9 від 15.10.2020р. в розділі «Є» підписано  неуповноваженими особами, є обґрунтованим.
До апеляційної скарги додано додатковий доказ – розпорядження № 18 від 21.03.2019р., відповідно до якого Дигало Н.І. уповноважено на підписання комерційного акту  замість начальника  вантажного району.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції,  приймаються судом  лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції  з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, за загальним правилом, усі докази в обгрунтування своїх вимог  та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції,  а додаткові докази подаються виключно у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції,  з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на положення ст.ст. 80, 269 ГПК України, докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідною позовною заявою, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовом.
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі судом апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку – позивач/скаржник).
Положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме “винятковість випадку” та “причини, що об`єктивно не залежать від особи”.
Таким чином, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
В обґрунтування наявності виняткових обставин, які зумовили неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції, скаржник послався на відсутність достатньої кількості часу для обробки вхідної поштової кореспонденції і направлення відповідних документів за належністю, спричиненої введенням карантинних заходів і, як наслідок, перебування підприємства у стані простою.
Наведені позивачем обставини неподання до суду місцевого господарського суду доказів наявності у Дигало Н.І. повноважень на підписання розділу “Є” комерційного акту, апеляційний господарський суд не вважає такими, що об`єктивно унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, як доведення обставин справи, на які посилається позивач, оскільки встановлення карантинних обмежень, не заважало підготувати повний пакет документів до позовної заяви, з огляду на достатність часу для звернення з позовною заявою.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд відхиляє клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи додаткового доказу – розпорядження № 18 від 21.03.2019р., який не був предметом дослідження в суді першої інстанції.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені ст. 276 ГПК України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

9.       Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін,  якщо  визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  і  процесуального  права.
     За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -         
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.05.2021р. у справі № 908/3267/20 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Головуючий суддя                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                            О.В. Чус 

Суддя                                                                                          Е.В. Орєшкіна