Постанова 
Іменем України                                  
 
02 грудня 2021 року                                 
м. Київ
 
справа № 645/396/20
 
провадження №61-11502св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Харківська міська рада, 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року у складі судді Шарка О. П. та постанову Харківського апеляційного суду             від 27 травня 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності у порядку спадкування за законом.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 квітня 1997 року була власником 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Співвласником іншої частини зазначеного житлового будинку                                      є ОСОБА_2 , якій ОСОБА_3 на підставі договору дарування                 від 17 травня 2001 року подарувала 46/100 часток будинку. 
 
Посилалася на те, що з 24 жовтня 1977 року вона постійно проживає                       в будинку АДРЕСА_1 . 
01 липня 2004 року вона зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , однак, за цією адресою не проживала, оскільки там мешкають ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,                     ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які чинять їй перешкоди у проживанні. 
 
Зазначала, що факт її постійного проживання з матір`ю підтверджується довідками відповідних медичних установ. На час смерті матері вона проживала з нею, доглядала її, а тому, фактично прийняла спадщину. 
20 грудня 2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Матейченко О. В., однак, у заведені спадкової справи їй було відмовлено у зв`язку з ненаданням доказів проживання однією сім`єю, а також у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на майно померлої матері.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 у період з 24 жовтня 1977 року до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- визнати за нею право власності на 54/100 часток житлового будинку               АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 у період часу з 24 жовтня 1977 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивоване тим, що факт проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_3 у період з 24 жовтня 1977 року до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджено під час судового розгляду. 
 
Районний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог               в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність                           у спадкодавця права власності на спадкове майно - 54/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
При цьому районний суд зазначив, що така відмова не позбавляє позивача права у встановленому законом порядку звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав та провести відповідну державну реєстрацію.
 
Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова                                    від 08 лютого 2021 року стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
 
Додаткове рішення районного суду мотивоване тим, що, оскільки при ухваленні рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року судом не вирішено питання щодо стягнення судових витрат                  зі сплати судового збору, відтак, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати щодо розгляду справи підлягають стягненню             з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,                а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року без змін.
Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення.
Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 8 лютого 2021 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування є правильними. При цьому апеляційний суд зазначив, що, оскільки матеріали справи відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину не містять, зверненню до суду з цим позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва. 
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що апеляційна скарга Харківської міської ради на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова       від 08 лютого 2021 року не підлягає задоволенню, оскільки понесені позивачем судові витрати документально підтверджені, а їх відшкодування відповідає правилам частини 1 статті 141 ЦПК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року скасувати; постанову Харківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року в частині сплати судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким судовий збір повернути позивачу з Державного бюджету України.
 
В іншій частині судове рішення не оскаржується, тому на підставі частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга Харківської міської ради мотивована тим, що судом першої інстанції не повідомлено Харківську міську раду про дату, час та місце судового засідання, на якому розглядалося питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі.
Вважає, що не направлення судом завчасно та належним чином оформлених судових повісток про виклик до суду є порушенням судом норм процесуального права.
 
При цьому покладення на Харківську міську раду обов`язку з відшкодування судових витрат є необґрунтованим, оскільки Харківська міська рада не порушувала права та інтереси позивача.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень Харківська міська рада вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга Харківської міської ради задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                         і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 та визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_1 указувала на те, що ОСОБА_3 є її матір`ю, однак через неможливість підтвердити факт проживання з нею, вона позбавлена можливості прийняти та оформити спадщину, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
 
За результатами розгляду цивільної справи районним судом, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме - встановив факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 у період часу                   з 24 жовтня 1977 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні іншої позовної вимоги було відмовлено.
 
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;             2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 січня 2021 року цивільна справа повернута до Фрунзенського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових.
 
Ухвалюючи додаткове рішення, районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати щодо розгляду справи підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог та ухвалив стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн, як за задоволену позовну вимогу немайнового характеру.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується з огляду на таке.
 
Частинами першою, другою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення                з відповідача судових витрат за сплату судового збору є правильними, оскільки такі документально підтверджені, а їх відшкодування відповідає правилам частини 1 статті 141 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не повідомлено Харківську міську раду про дату, час та місце судового засідання, на якому розглядалося питання про ухвалення додаткового судового рішення                     є безпідставними, оскільки виклик сторін в судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення є правом суду, а не обов`язком. Зазначене передбачено частиною четвертою статті 270 ЦПК України, зокрема, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. 
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи                            у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,     що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
 
Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 травня         2021 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                        її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Р. А. Лідовець     І. А. Воробйова     Ю. В. Черняк