Єдиний унікальний номер 236/1953/21 
Номер провадження 22-ц/804/2651/21        

Номер провадження 22-ц/804/2651/21                                                                                Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем  України

18 листопада 2021 року  Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді              Корчистої О.І.
суддів:    Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 236/1953/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 серпня 2021 року, (суддя  Шаньшина М.В.),

                                                         встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, однак при звільненні відповідач не виплатив йому належні виплати.
Просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь заборгованість по заробітній платі за лютий-червень 2016 року в сумі 23704,94 гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в сумі 12892,07 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволені частково. 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 59,43 гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 30,84 гривень. 
Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.  
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 02,18 гривень. 
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 6118,94 гривень з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів, та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, що засвідчував наявність у відповідача обставин непереборної сили.
Чинним законодавством не передбачено можливості існування обставин непереборної сили, такий висновок викладено у постанові Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/13925/18-а.
Посилається на постанови Верховного Суду України №6-364цс16 від 23 березня 2016 року, № 6-383цс15 від 11 травня 2016 року, №6-948цс16 від 25 травня 2016 року.
Зазначає, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження заборгованості по заробітній платі в сумі 6118,94 гривень.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11 листопада 2021 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив від відповідача АТ «Українська залізниця», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815.
З 10 червня 2011 року по 05 липня 2016 року позивач працював на посаді начальника станції ВП «Ясинувата» станція Ясинувата 1 класу, ДП »Донецька залізниця», з 05 липня 2016 року по 17 липня 2017 року у РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . (а.с. 9-14)
Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору № 4945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнений з посади начальника станції ВП «Ясинувата» станція Ясинувата 1 класу, СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». (а.с. 16) 
З розрахункових листів (табуляграм) наданих позивачем на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за лютий-серпень 2016 року, в яких зазначені суми: всього нараховано до виплати: лютий 2016 року - 5333,56 гривень, березень 2016 року - 4999,37 гривень, квітень 2016 року - 4599,00 гривень, травень 2016 року - 4637,90 гривень, червень 2016 року - 4135,11 гривень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.
Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
Відповідно відомості на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» станом на 21 лютого 2017 року, позивачу виплачена заборгованість в сумі 17586 гривень, залишок переданої заборгованості складає 59,43 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, тому суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача за лютий-червень 2016 року в сумі 59, 43 гривень та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 30,84 гривень.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, а також фактичним обставинам справи.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938, змінено тип ПАТ «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в АТ «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.
Встановлено, що з 10 червня 2011 року по 05 липня 2016 року позивач працював на посаді начальника станції ВП «Ясинувата» станція Ясинувата 1 класу, ДП »Донецька залізниця», з 05 липня 2016 року по 17 липня 2017 року у РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . (а.с. 9-14)
Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору № 4945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнений з посади начальника станції ВП «Ясинувата» станція Ясинувата 1 класу, СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». (а.с. 16) 
Відповідно зведеної відомості на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» від 04 червня 2021 року №543/2, станом на 21 лютого 2017 року позивачу виплачена заробітна плата в сумі 17586,00 гривень, залишок переданої заборгованості складає 59,43 гривень, зазначена відомість містить штамп АТ «Українська залізниця» РФ «Донецька залізниця» СП «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» та містить підписи начальника дирекції ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_4 (а.с. 52)
Згідно платіжних відомостей № 69, 69/2, №69/3 позивачу виплачена заробітна плата в сумі 17586 гривень, зазначені відомості містять штамп АТ «Українська залізниця» РФ «Донецька залізниця» СП «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень»  (а.с. 53-55)
Згідно довідки про доходи №541/2 від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 нараховано за січень 2017 року 3314,98 гривень (до видачі 2636,02), за лютий 2017 року 7823,98 гривень (до видачі 6221,45), за березень 2017 року 2939,63 (до видачі 2337), з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні, зазначена довідка містить штамп АТ «Українська залізниця» РФ «Донецька залізниця» СП «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» та підписи начальника дирекції ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_4 (а.с. 64)
Згідно відомості на виплату грошей №28 ОСОБА_1 отримав заробітну плату за березень 2017 року в сумі 2337,54 гривень. (а.с. 65-66)
Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі в сумі 6118,94 гривень, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
Так, за змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Надані позивачем довідки на підтвердження заборгованості по заробітній платі, які видані СП «Станція Ясинувата» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та містять підпис начальника Дименко А.А., та про заборгованість по заробітній платі яка підписана ОСОБА_1 , та містить штамп  СП «Станція Ясинувата», не можуть бути прийняті до уваги як належний доказ, оскільки постановою КМУ від 2 вересня 2015 року за № 735 був затверджений Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство стало правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, тобто правонаступником ДП «Українська залізниця» було ПАТ «Українська залізниця», крім того  виготовлені на аркуші паперу, а не на бланку структурного/виробничого підрозділу, без зазначення дати їх складання.
Відповідно до пункту 11 параграфу 1 «Загальні вимоги до створення управлінських документів» розділу II «Документування управлінської інформації» Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування мають відповідати Національному стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55.
Відповідно до пунктів 1, 2 параграфу 2 «Бланки документів» розділу II «Документування управлінської інформації» цих Правил організаційно-розпорядчі документи оформляють на бланках. Розміщення реквізитів на бланку повинно відповідати ДСТУ 4163-2003. Зразки бланків затверджуються розпорядчим документом установи. Установи розробляють бланки документів структурних підрозділів, відокремлених підрозділів та бланки документів посадової особи в тому разі, якщо керівник структурного підрозділу, відокремленого підрозділу чи посадова особа мають право підписувати документи в межах їх повноважень.
Згідно пунктів 1, 2 параграфу 3 «Печатки» зазначених Правил право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
В установах дозволяється також застосовувати печатки структурних підрозділів (служби діловодства, бухгалтерії, кадрової служби тощо), печатки для окремих категорій документів (для копій, перепусток, конвертів тощо), а також металеві печатки - для опечатування приміщень, шаф, сейфів.
Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з яких повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період, які є підставою для нарахування наведених в наказі компенсаційних виплат та матеріальної допомоги. Приведений позивачем  розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.
Крім того, надані позивачем довідки спростовуються зведеною відомістю на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» від 04 червня 2021 року №543/2, станом на 21 лютого 2017 року позивачу виплачена заробітна плата в сумі 17586 гривень, залишок переданої заборгованості складає 59,43 гривень, зазначена відомість містить штамп АТ «Українська залізниця» РФ «Донецька залізниця» СП «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» та містить підписи начальника дирекції ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_4 (а.с. 52)
У матеріалах справи також наявні Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, де міститься інформація про нарахування за січень 2016 року позивачу заробітної плати у сумі 6244,51 гривень, за лютий 2016 року у сумі 5333,56 гривень, за березень 2016 року у сумі 4999,37 гривень, за квітень 2016 року у сумі 4599 гривень. за травень 2016 року у сумі 4637,90 гривень, за червень 2016 року нарахування відсутні.
Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).
Частиною 2 ст. 24 вказаного Закону визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Тобто відсутні підстави вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці не виплачені. Сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата не виплачена.
Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 59,43 гривень відповідають нормам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині визначення судом першої інстанції розміру стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі     № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Встановивши, розмір заборгованості по заробітній платі складає 59,43 гривень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати становить 30,84 гривень, виходячи з розрахунку 59,43 - заборгованість по заробітній платі * 0,519 – коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2016 року по червень 2021 року.
Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду України №6-364цс16 від 23 березня 2016 року, № 6-383цс15 від 11 травня 2016 року, №6-948цс16 від 25 травня 2016 року є необґрунтованими, оскільки стосуються інших обставин справи.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/13925/18-а, є помилковими, оскільки зазначена справа не розглядалася Верховним Судом.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам, дав правильну правову оцінку і обґрунтовано, у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, дійшов  висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для реалізації статті 6 Європейської конвенції з прав людини, якою передбачено виконання судових рішень, що не можуть залишатися невиконаними. Відповідь на питання щодо завершення для особи чи організації акту правосуддя великою мірою залежить від ефективної системи виконання рішень судів, а якщо справа стосується рішень іноземних судів, то й від визнання таких рішень в конкретній державі.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування або зміни відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в » пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                            

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                                                          О.І. Корчиста