ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2021 р.           Справа№ 910/8469/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Козир Т.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова Компанія "Країна", м. Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021
у справі №   910/8469/21 (суддя Морозов С.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Страхова Компанія "Країна", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Олга-Транс", м. Київ
про стягнення 13 475,66 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У травні 2021 року Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (далі - позивач, АТ "СК "Країна") звернулось до Господарського суду міста Києва суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олга-Транс" (далі - відповідач, ТОВ "Олга-Транс") про стягнення 13   475, 66   грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 25   276,   75 грн на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №УА/0218388 від 04.12.2019 через настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу "Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу "MAN 1.163", д.н.з. НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ВУСО" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200689476, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 13   475, 66 грн, як різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення    місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач не надав та в матеріалах справи відсутні висновки судової автотоварознавчої експертизи стосовно визначення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля автомобіля "Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_1 , або доказів, які б свідчили чи підтверджували б про те, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (страховик відповідача) застосувало коефіцієнт фізичного зносу щодо пошкодженого автомобіля (страховий акт, звіт про оцінку, висновок судової автотоварознавчої експертизи ) чи розрахунку страхової виплати.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "СК "Країна" 01.09.2021 подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі № 910/8469/21 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує на неналежне дослідження судом першої інстанції обставин справи та поданих доказів. Так, за твердженням позивача, АТ "СК "Країна" документально підтвердило право на стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 13 475, 66 грн на підставі ст. 1194 ЦК України, саме як різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу.
Також апелянтом зазначено, що тягар доведення обставин щодо неповного розрахунку страхового відшкодування з боку страховика відповідача повинен нести саме відповідач, у разі незгоди останнього з розрахунком виплаченого страхового відшкодування його страховиком. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 справу №    910/8469/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "СК "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №   910/8469/21, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиція інших учасників справи.
18.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі законним та обґрунтованим. За твердженням відповідача, власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізовувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
04.12.2019 між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №УА/0218388/2.1.5.01 (договір страхування), предметом якого є страхування автомобіля "Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_1 .
30.09.2020 в м. Києві по вул. Межигірська, 16 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля    "MAN 1.163", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200689476 станом на 30.09.2020 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "MAN 1.163", д.н.з. НОМЕР_2 застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Вусо", страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130   000,00 грн, франшиза - 1   000,00 грн.
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04.12.2020 №758/11494/20 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
01.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку.
Відповідно до рахунку-фактури ФОП Голік Євген Володимирович (СТО) №033 від 01.10.2020 вартість ремонту "Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_1 , складає 25   276, 74 грн.
09.10.2020 за заявою страхувальника №21653/20 від    06.10.2020, позивач на підставі страхового акту №99-75/60698/2.1.5.1 від 09.10.2020 виплатив на рахунок СТО - ФОП Голік Євген Володимирович страхове відшкодування в розмірі 25 276,74 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №11804 від 09.10.2020.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до страховика відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" із претензією (заявою) про виплату страхового відшкодування №16294 від 15.10.2020 в розмірі 25   276,74 грн. Останнє здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 11  801,08 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №31243 від 28.10.2020.
У зв`язку з несплаченою різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування, яке було виплачене Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо", що складає 13   475,66 грн (25   276,74 грн - 11   801,08 грн), позивач звернувся до відповідача із вимогою №1456092 від 29.12.2020 по виплату відшкодування в розмірі 13   475,66 грн, яка була отримана останнім 04.01.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0411202349447.
У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування, останній звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 13   475,   66 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 354 ГК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
За визначенням ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
За визначенням ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Як встановлено вище, 09.10.2020 за заявою страхувальника №21653/20 від  06.10.2020, позивач на підставі страхового акту №99-75/60698/2.1.5.1 від 09.10.2020 виплатив на рахунок СТО - ФОП Голік Євген Володимирович страхове відшкодування в розмірі 25 276,74 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №11804 від 09.10.2020.
За змістом ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/3165/17 та від 04.07.2018 у справі №910/2603/17).
Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.
В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).
Відтак, в силу приписів ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.
При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Отже, законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та його наслідками.
Згідно абз. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Статтею 5 цього ж Закону визначено вичерпний перелік суб`єктів оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №922/1436/17 за загальним правилом, згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Однак спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до п. п. 32.4, 32.7 ст. 32 страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст. 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.
Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із страхового акту №99-75/60698/2.1.5.1 від 09.10.2020, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.
Однак, як вже було зазначено, позивач звертаючись до суду з позовом просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 13   475, 66 грн, саме як різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу (п. п. 4.36, 4.42).
Матеріали справи не містять висновків судової автотоварознавчої експертизи стосовно визначення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля автомобіля "Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_1 , або доказів, які б свідчили чи підтверджували б про те, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (страховик відповідача) застосувало коефіцієнт фізичного зносу щодо пошкодженого автомобіля (страховий акт, звіт про оцінку, висновок судової автотоварознавчої експертизи ) чи розрахунку страхової виплати.
Крім того позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які свідчили би про обставини, за яких АТ "СК "Країна" та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" погодили саме цю суму як таку, що належить виплаті страховиком винної у ДТП особи на користь АТ "СК "Країна".
Колегія суддів зауважує, що АТ "СК "Країна" взагалі не надало у матеріали справи доказів, які містили б відомості про те, яким чином відбувалась виплата Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" страхового відшкодування, в т.ч. щодо визначення розміру належної до сплати на користь АТ "СК "Країна" суми відшкодування, листування сторін з цього приводу, повідомлення ТОВ "Олга-Транс" про вказані обставини і т. ін.
Те, що АТ "СК "Країна" прийняло від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" страхове відшкодування у розмірі 11 801,08 грн, не є беззаперечним свідченням того, що цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, має саме такий розмір, а також того, що саме така сума повністю покриває страхову виплату позивача. 
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі  №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.
При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ч. 3 ст. 13 ГПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі  №902/761/18, від 20.08.2020 у справі №914/1680/18).
У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір позовних вимог до ТОВ "Олга-Транс" про стягнення 13   475,66 грн є необґрунтованим. Під час розгляду справи позивачем не було подано до суду доказів, якими підтверджується розмір коефіцієнту фізичного зносу, у зв`язку з чим, у суду відсутні будь-які можливості щодо визначення дійсного розміру зазначеної позивачем суми.
У поданій апеляційній скарзі АТ "СК "Країна" не наводить доводів, які спростовували б наведене, а також не вказує на докази, на підставі яких можна визначити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), стягнення яких є предметом спору у цій справі. За відсутності належних доказів вказані обставини встановити не можливо.
Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8469/21 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова Компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8469/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2021 у справі №910/8469/21 залишити без змін. 
3. Матеріали справи №910/8469/21 повернути до місцевого господарського суду. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Т.П. Козир