ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" листопада 2021 р.                                                 Справа №914/1236/21
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                      Желік М.Б.  
судді                                                                                              Орищин Г.В.
                                                                                                      Галушко Н.А.
секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради №3-35/7070 від 30.07.2021 (вх.№01-05/2715/21 від 09.08.2021) 
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.07.2021 (суддя Трускавецький В.П.)
у справі №914/1236/21 за заявою Фермерського господарства “Газда” Добродія Бігуняка Ярослава Степановича”, м. Дрогобич Львівської область про: забезпечення позову
за позовом: Фермерського господарства “Газда” Добродія Бігуняка Ярослава Степановича”, м. Дрогобич Львівської область
до відповідача 1: Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської області
до відповідача 2: Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівської область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів
про: 
1)визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради №194 від 05.03.2021;
2)визнання дії Дрогобицької міської ради протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, щодо винесення будь-яких рішень про виділення, передачу у користування, власність, чи здійснення відчуження у будь-який спосіб в цілому, частини в розмірі 10,0 га, чи будь якої іншої частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення пл. 18,9 га, розміщеної по вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом “Граніт”, автодромом ДТСО України (в районі розташування вул. Грабовського, Самбірською, Лішнянською, Кузьменка та провул. Тепличний) м. Дрогобича, право постійного користування якою набуто Позивачем;        
3) визнання дій Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради протиправними з виготовлення технічної документації з землеустрою на земельну ділянку пл. 10,0 га, та заборонити вчиняти будь-які дії щодо подання виготовленої технічної документації з землеустрою на земельну ділянку 10,0 га на затвердження сесії Дрогобицької міської ради з метою отримання у землекористування, власність чи відчуження у будь який спосіб третім особам земельної ділянки 10,0 га в цілому, чи її частини, розміщеної на земельній ділянці сільськогосподарського призначення пл. 18,9 га вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом “Граніт”, автодромом ДТСО України (в районі розташування вул. Грабовського, Самбірською, Лішнянською, Кузьменка та провул. Тепличний) м. Дрогобича, право постійного користування якою набуто Позивачем

за участю представників: 
від апелянта: Галамага Н.М. – представник
від позивача: Бігуняк Я.С. – голова правління
від інших учасників: не з`явилися

Учасникам  процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2021 у справі №914/1236/21 заяву Фермерського господарства “Газда” Добродія Бігуняка Ярослава Степановича” (вх. №    2961/21 від 19.07.2021) про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номером 4610600000:01:028:0158 загальною площею 10 га, місце розташування: Львівська область, м. Дрогобич, між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська та провул. Тепличний, до набрання рішенням у даній справі законної сили. У задоволенні решти вимог за заявою відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.07.2021 у справі №914/1236/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.    
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Орищин  Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 15.09.2021.
15.09.2021 на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/6416/21 від 15.09.2021). 
15.09.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Орищин Г.В. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021  призначено розгляд справи на 06.10.2021.
06.10.2021 на адресу суду надійшло доповнення до відзиву на апеляційну скаргу від Фермерського господарства “Газда” Добродія Бігуняка Ярослава Степановича” (вх. №01-04/6923/21 від 06.10.2021). 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021  відкладено розгляд справи на 27.10.2021.
В судовому засіданні 27.10.2021 оголошено перерву до 10.11.2021.
В судовому засіданні 10.11.2021 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, зазначила, що позивач не довів обставин правонаступництва між фермерським господарством та сільськогосподарським кооперативом щодо права постійного користування земельною ділянкою, тому відсутні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, просила оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позовних вимог. 
Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, надав суду пояснення щодо обставин, наведених у заяві про забезпечення позову, просив оскаржену ухвалу залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання явки повноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, присутніх в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Ярослава Степановича» до Дрогобицької міської ради (відповідача 1) та Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради (відповідача 2) про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради №194 від 05.03.2021; 2) визнання дії Дрогобицької міської ради протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, щодо винесення будь-яких рішень про виділення, передачу у користування, власність, чи здійснення відчуження у будь-який спосіб в цілому, частини в розмірі 10,0 га, чи будь-якої іншої частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення пл. 18,9 га, розміщеної по вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом “Граніт”, автодромом ДТСО України (в районі розташування вул. Грабовського, Самбірською, Лішнянською, Кузьменка та провул. Тепличний) м. Дрогобича, право постійного користування якою набуто Позивачем; 3) визнання дій Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради протиправними з виготовлення технічної документації з землеустрою на земельну ділянку пл. 10,0 га, та заборонити вчиняти будь-які дії щодо подання виготовленої технічної документації з землеустрою на земельну ділянку 10,0 га на затвердження сесії Дрогобицької міської ради з метою отримання у землекористування, власність чи відчуження у будь який спосіб третім особам земельної ділянки 10,0 га в цілому, чи її частини, розміщеної на земельній ділянці сільськогосподарського призначення пл. 18,9 га вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом “Граніт”, автодромом ДТСО України (в районі розташування вул. Грабовського, Самбірською, Лішнянською, Кузьменка та провул. Тепличний) м. Дрогобича, право постійного користування якою набуто позивачем.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельна ділянка, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої надано оскарженим рішенням міської ради, є частиною земельної ділянки, право постійного користування якою належить позивачу.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 (у складі судді Манюка П.Т.) відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Львівській області третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. 
19.07.2021 Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Ярослава Степановича» звернулось до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просило зупинити дію Рішення 10 сесії Дрогобицької міської ради (ЄДРПОУ 04055972, м.Дрогобич, пл.Ринок,1) VIII скликання №453 від 24.06.2021 в частині пунктів 1.1. та 2 вказаного рішення (« 1. Затвердити матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зарахувати до земель міськземфонду, що не надані у власність та користування: 1.1. Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради земельну ділянку площею 10 га між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська, пров. Тепличний, кадастровий номер 4610600000:01:028:0158, землі запасу. 2. Відділу Держгеокадастру у м.Дрогобичі Дрогобицького міськрайонного управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі та м.Дрогобичі Львівської області (В.Марцінко) внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію»), а також накласти арешт на земельну ділянку, площею 10 га, розташовану між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська, пров. Тепличний, кадастровий номер 4610600000:01:028:0158, землі запасу та заборону вчинення Дрогобицькою міською радою (ЄДРПОУ 04055972, м.Дрогобич, пл. Ринок, 21) будь-яких дій щодо розпорядження та передачу прав користування даною земельною ділянкою іншим особам.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, відповідну заяву розподілено для розгляду судді Трускавецькому В.П. у зв`язку з перебуванням судді Манюка П.Т. у відпустці.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, в доповнення до мотивування підставності позовних вимог, позивач зазначав, що 24.06.2021, під час розгляду господарським судом спору щодо скасування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, міська рада винесла рішення №453 від 24.06.2021 «Про затвердження матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська та пров.Тепличний (в м.Дрогобичі)», яким передано земельну ділянку з кадастровим номером 4610600000:01:028:0158, землі запасу, Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради.  
Позивач вважає, що такі незаконні дії відповідача-1 дозволять в подальшому відповідачу-2 вчинити будь-які дії щодо розпорядження спірною земельною ділянкою площею 10,0 га (що є частиною земельної ділянки площею 18,9 га, право постійного користування якою належить позивачу), в тому числі щодо передачі в оренду, продажу у власність чи відчуження у будь-який інший спосіб третім особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
До заяви про забезпечення позову додано копію рішення Дрогобицької міської  ради №452 від 24.06.2021, копію витягу з Державного земельного кадастру від 08.07.2021 на земельну ділянку 10,0 га з кадастровим номером 4610600000:01:028:0158, копію інформації Державного земельного кадастру від 08.07.2021 про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 4610600000:01:028:0158.
В оскарженій ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 4610600000:01:028:0158 загальною площею 10 га, місце розташування: Львівська область, м.Дрогобич, між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська та пров.Тепличний, до набрання рішенням у цій справі законної сили.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу постановлено без врахування вимог статей 136-140 ГПК України.
На думку апелянта, позивач у заяві про забезпечення позову не зазначив, які конкретно обставини вказують на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не наводить жодних належних доказів для обґрунтування своєї правової позиції, що порушує ст.139 ГПК України. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції також лише встановив наявність спору між сторонами, однак, не навів обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, в ухвалі не вказано обґрунтованих припущень про те, як невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Скаржник вказує, що суд не врахував співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду, а оскаржена ухвала не містить відомостей про застосування чи мотиви незастосування зустрічного забезпечення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ще раз наголошує, що незважаючи на те, що у Господарському суді Львівської області було вже відкрито провадження у цій справі щодо оскарження рішення відповідача-1 (міської ради) про надання дозволу відповідачу-2 (виконавчому комітету міської ради) дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 10 га (частини земельної ділянки площею 18,9 га, що перебуває  у постійному користуванні позивача), міська рада вчиняла дії, спрямовані на безпосереднє заволодіння  цією земельною ділянкою з наступним проведенням державної реєстрації за відповідачем-2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зокрема, міська рада прийняла рішення №452 від 24.06.2021 про затвердження матеріалів проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та зарахування її до земель міськземфонду, що не надані у власність та користування. Вказане рішення безпосередньо стосується позову, адже прийнято на основі рішення міської ради №194 від 05.03.2021, яке позивач оскаржує у цій справі як таке, що порушує його права та законні інтереси.
На підставі рішення №452 від 24.06.2021 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 10,0 га в Державному земельному кадастрі, якою підтверджено віднесення земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення з видом використання – землі запасу – землі, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).
Вказані дії зумовили втрату актуальності частини позовних вимог, зокрема, щодо заборони відповідачу-2 подання на затвердження відповідачем-1 виготовленої технічної документації із землеустрою, позивач був вимушений уточнити позовні вимоги та просити суд скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі за відповідачем-2 земельної ділянки та проведення реєстрації за нею кадастрового номеру 4610600000:01:028:0158. Заяву про уточнення позовних вимог прийнято судом ухвалою від 16.08.2021.
Також у відзиві позивач зазначає, що про наміри відповідачів і в подальшому вчиняти дії по можливому вилученню та передачі у розпорядження третім особам у випадку зняття арешту шляхом переєстрації спірної земельної ділянки площею 10,0 га свідчить і те, що рішенням сесії Дрогобицької міської ради від 09.09.2021 створено Комунальне підприємство «Фермерське господарство «ТАРКОМ», у розпорядження якої може бути передано земельну ділянку у випадку зняття арешту, що призведе до неможливості виконання рішення та подальших судових спорів.
До відзиву додано рішення Дрогобицької міської ради про створення Комунального підприємства «Фермерське господарство «ТАРКОМ».
У доповненні до відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначав, що 28.09.2021 він отримав акт перевірки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.09.2021, яким виявлено допущені порушення відповідачем ч.5 ст.116 Земельного кодексу України щодо виділення Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради земельної ділянки площею 10 га з кадастровим номером 4610600000:01:028:0158, оскільки дана земельна ділянка знаходиться на території земельної ділянки пл.18,9 га, право постійного користування якою належить позивачеві і він від неї добровільно не відмовлявся та жодного рішення про припинення права постійного користування Дрогобицької міською радою не приймалося. 
Із цього акту позивачу стало відомо, що під час дії арешту, накладеного оскарженою ухвалою,  на сесії міської ради прийнято рішення №545 від 26.07.2021 «Про внесення змін до рішення Дрогобицької міської ради від 24.06.2021 №452», яким викладено текст рішення у новій редакції, а саме «Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради затвердити матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зарахувати до земель міськземфонду, що не надані у власність та користування, земельну ділянку площею 10 га між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська та пров.Тепличний, з кадастровим номером 4610600000:01:028:0158, землі запасу (згідно плану зонування території м.Дрогобич – житлові зони Ж-2, Ж-4 та громадська зона Г-4)».
Позивач просить врахувати вказані пояснення та додає підтверджуючі документи – копію рішення №545 від 26.07.2021 «Про внесення змін до рішення Дрогобицької міської ради від 24.06.2021 №452», копію акту перевірки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.09.2021, а також копію постанови Львівського апеляційного суду від 28.01.2019 у справі №442/2569/18.
Щодо викладених у відзиві та додаткових поясненнях обставин та доказів, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ст.269 ГПК України не вправі враховувати такі під час апеляційного перегляду ухвали про забезпечення позову від 21.07.2021, адже акт перевірки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області виготовлено 07.09.2021, рішення Дрогобицької міської ради про віднесення спірної земельної ділянки до земель міськземфонду, що не надані у власність та користування, прийнято 26.07.2021, а рішення про створення комунального підприємства – 09.09.2021, тобто, після постановлення оскарженої ухвали.
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Аналогічна правова позиція щодо неможливості прийняття судом апеляційної інстанції доказів, що не існували на момент ухвалення оскарженого судового рішення, є усталеною у судовій практиці Верховного Суду (зокрема, міститься у постановах від 11.11.2020 у справі №873/71/20, від 15.07.2021 у справі №910/2318/16, від 06.10.2021 у справі №918/237/20 та інших).
Водночас, розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши додані докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що на момент постановлення оскарженої ухвали в суду першої інстанції були наявні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.
Так, процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову. 
Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. 
Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених  статтею 136 ГПК України, а саме, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених  статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.  Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Водночас для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогами про: 
           1)визнання протиправним та скасування рішення Дрогобицької міської ради №194 від 05.03.2021;
           2)визнання дії Дрогобицької міської ради протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, щодо винесення будь-яких рішень про виділення, передачу у користування, власність, чи здійснення відчуження у будь-який спосіб в цілому, частини в розмірі 10,0 га, чи будь якої іншої частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення пл. 18,9 га, розміщеної по вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом “Граніт”, автодромом ДТСО України (в районі розташування вул. Грабовського, Самбірською, Лішнянською, Кузьменка та провул. Тепличний) м. Дрогобича, право постійного користування якою набуто Позивачем;        
3) визнання дій Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради протиправними з виготовлення технічної документації з землеустрою на земельну ділянку пл. 10,0 га, та заборонити вчиняти будь-які дії щодо подання виготовленої технічної документації з землеустрою на земельну ділянку 10,0 га на затвердження сесії Дрогобицької міської ради з метою отримання у землекористування, власність чи відчуження у будь який спосіб третім особам земельної ділянки 10,0 га в цілому, чи її частини, розміщеної на земельній ділянці сільськогосподарського призначення пл. 18,9 га вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом “Граніт”, автодромом ДТСО України (в районі розташування вул. Грабовського, Самбірською, Лішнянською, Кузьменка та провул. Тепличний) м. Дрогобича, право постійного користування якою набуто позивачем.
Позовні вимоги у справі обґрунтовано тим, що ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» як правонаступник с/г кооперативу «Газда» до 2004 року на підставі ряду судових рішень набуло право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 18,9 га в м.Дрогобичі по вул. Самбірській, що межує з вул.Грабовського, заводом «Граніт», автодромом ДТСО України, та на якій розміщене нерухоме майно позивача та сад з фруктовими деревами (2500 шт).
Зокрема, у постанові Львівського апеляційного суду від 26.11.2020 у справі №442/2569/19 було встановлено, що Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» набуло право користування спірною земельною ділянкою на підставі рішення Арбітражного суду Львівської області від 2 лютого 1993 року по справі №3/61 (з наступними роз`ясненнями), яке не скасоване та було виконане в передбачений законом метод та спосіб, відповідно до акту виконання судового рішення № 3/61 від 18 грудня 1993 року; земельна ділянка в установленому законом порядку з користування цього господарства не вилучалась, отже, право користування земельною ділянкою зберігається за ним до належного переоформлення цього права. 
Позивач стверджує, що використовує земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції, і впродовж 28 років систематично та в повному обсязі сплачує податки за використання земельної ділянки. Те, що земельна ділянка має сільськогосподарське призначення і перебуває у постійному користуванні позивача, як він вказує, підтверджується і витягом про нормативну грошову оцінку, щорічними довідками про нормативну грошову оцінку, довідкою форми 6-зем, виданими державними відомствами, на які державою покладено обов`язки контролю та обліку використання земель.
Однак, в порушення прав та законних інтересів позивача, Дрогобицька міська рада прийняла рішення №194 від 05.03.2021 про надання дозволу Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 10,0 га між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська, пров. Тепличний, землі запасу, яка розміщена на території земельної ділянки площею 18,9 га, що знаходиться у користуванні  позивача, і на якій ростуть фруктові дерева та розміщені господарські будівлі, належні позивачу на праві приватної власності.
Факт накладання земельних ділянок позивач підтверджує планом земельної ділянки площею 10 га, нанесеною на викопіювання з Публічної кадастрової карти (матеріали рішення №194 від 05.02.2021) та викопіюванням з Генплану, що є додатком до акту виконання судового рішення №3/61 від 18.12.1993.
Позивач зазначає, що рішеннями міської ради також було надано 89 земельних ділянок фізичним особам для спорудження житлових будівель на території земельної ділянки загальною площею 18,9 га, яка перебуває у постійному користуванні позивача, внаслідок чого Фермерське господарство було вимушене звернутись в суди різних інстанцій з вимогами про скасування вказаних рішень та витребування  у громадян майна (фруктових дерев саду та земельних ділянок) з чужого незаконного володіння.
Натомість, міська рада, не зважаючи на багаточисельні звернення, не надає дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, необхідного позивачеві для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельних ділянок, що належали сільськогосподарському кооперативу «Газда», правонаступником якого є Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.». 
Так, постановою Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №442/6255/16-а, було залишено без змін постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017, якими було скасовано рішення сесії Дрогобицької міської ради від 08.07.2016 за №315, щодо відмови ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га з метою встановлення (відновлення) меж даної земельної ділянки відповідно до акту виконання судового рішення №3/61 від 18.12.1993 для проведення державної реєстрації права постійного користування набутою земельною ділянкою в органах державної реєстраційної служби. Скасованим рішенням міської ради від 08.07.2016 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки згідно з поданими заявами від 17.07.2013, 02.07.2013, 03.03.2014, 07.04.2014, 11.07.2014, 05.08.2015, 28.10.2015, 30.11.2015, 10.12.2015, 30.05.2016.
Позивач вважає дії відповідачів такими, що спрямовані на захоплення земельної ділянки, яка використовується ним в господарській діяльності, просить визнати їх протиправними та зобов`язати міську раду утриматись від вчинення певних дій щодо винесення будь-яких рішень щодо виділення, передачу у користування, власність чи здійснення відчуження у будь-який спосіб в цілому  вказаної земельної ділянки. 
Зважаючи на наведене обґрунтування позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що заявлені позовні вимоги є немайновими, а позивач у спорі має намір довести, що земельна ділянка, право на виготовлення проекту із землеустрою на яку передано відповідачем-1 відповідачу-2, є частиною земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні позивача, використовується ним для господарської діяльності, та на якій розміщені об`єкти приватної власності позивача – нерухоме майно (господарські споруди) та фруктові дерева.
При цьому, необхідність вжиття заходів забезпечення позову у справі, позивач обґрунтував наступними фактичними обставинами: 
- під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, предметом якого є оскарження рішення міської ради на надання дозволу виконавчому комітету міської ради на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, відповідач-1 (міська рада) винесла рішення про затвердження відповідачу-2 (виконавчому комітету міської ради) матеріалів землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, зарахування її до земель міськфонду, що не надані у власність чи користування;
- відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесено до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
На підтвердження вказаних фактичних обставин до заяви про забезпечення позову додано рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.06.2021, яким вирішено затвердити матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зарахувати до земель міськземфонду, що не надані у власність чи землекористування: виконавчому комітету Дрогобицької міської ради земельну ділянку площею 10 га між вулицями Грабовського, Самбірська, Лішнянська та пров. Тепличний, кадастровий номер 4610600000:01:028:0158, землі запасу; відділу Держгеокадастру у місті Дрогобичі Дрогобицького міськрайонного управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі та м.Дрогобичі Львівської області (В.Марцінко) внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію, а також Витяг з Державного земельного кадастру №НВ-4616312732021 від 08.07.2021 про земельну ділянку кадастровий номер 4610600000:01:028:0158, відповідно до якого проведено державну реєстрацію земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, вид використання – землі запасу.
Оскільки предметом позову є вимоги немайнового характеру, досліджуватися має обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція, викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 у справі №914/2438/20 зазначив, що за змістом п.1 ч.1  ст.137 ГПК України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору. (Такі правові висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 14.02.2020 у справі №916/2278/19, від 26.11.2020 у справі №911/949/20, від 24.05.2021 у справі №910/3158/20).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що хоча позовні вимоги у цій справі не мають майнового характеру та не стосуються безпосередньо повернення/витребування нерухомого майна на користь позивача, застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на спірну земельну ділянку у цьому випадку узгоджується з предметом та підставами позову, оскільки оскаржене позивачем рішення міської ради та дії міської ради, які позивач просить визнати протиправними, спрямовані саме на розпорядження спірною земельною ділянкою, яка за доводами позивача, є частиною земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні саме позивача, і на якій розміщене його нерухоме майно.
Слід звернути увагу, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру №НВ-4616312732021 від 08.07.2021 стосовно спірної земельної ділянки інформація про зареєстроване право власності в Державному земельному кадастрі відсутня, а позивач покликається на наявність у нього права постійного користування спірною земельною ділянкою (що є частиною земельної ділянки площею 18,9 га), яке виникло до 2004 року, не було зареєстроване у визначеному законодавством порядку за позивачем внаслідок протиправних дій відповідача-1. 
Доводи апелянта про відсутність правонаступництва між фермерським господарством та сільськогосподарським кооперативом, а також про неотримання кооперативом у постійне користування земельної ділянки, відхиляються судом, оскільки повинні досліджуватись місцевим господарським судом під час розгляду справи по суті, а не під час вжиття заходів забезпечення позову.
Частиною 5  статті 116 Земельного кодексу України  закріплено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Пунктом 2  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр»  встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу  (п. 6 ч. 2  ст. 186 ЗК України).
Пунктом 5 частини 4  статті 186 ЗК України  встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд обґрунтовано врахував, що у разі задоволення позову у даній справі №  914/1236/21 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки буде скасований, проте, зазначене не призведе до реального захисту інтересів позивача, а враховуючи прийняте відповідачем-1 рішення №  452 від 24.06.2021, призведе до нових спорів, між позивачем та відповідачами, а у випадку прийняття нових рішень відповідачем щодо розпорядження вказаною ділянкою, ще й до можливих позовів з іншими особами, яким може бути надано усю чи частину спірної ділянки. Наведеним також спростовуються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції лише встановив наявність спору між сторонами, однак не навів обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку.
Таким чином, накладення арешту на спірну земельну ділянки до набрання законної сили рішенням по суті спору у цьому випадку є адекватним, співмірним із заявленими позивачем вимогами та достатньо обґрунтованим. 
В частині відмови у задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову ухвала Господарського суду Львівської області від 21.07.2021 не оскаржується.
Щодо доводів апелянта про те, що оскаржена ухвала не містить відомостей про застосування чи мотиви незастосування зустрічного забезпечення слід зазначити, що у ч.1 ст.141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Окрім того, накладення арешту на земельну ділянку охоплює заходи зустрічного забезпечення позову, запропоновані позивачем, а саме щодо заборони позивачу проводити будь-які дії, направлені на зміну цільового призначення та передачі прав користування в користь третіх осіб частини земельної ділянки площею 10,0 га, розташованої між вулицями Грабовського, Самбірською, Лішнянською, провул. Тепличний (м. Дрогобич), кадастровий номер 4610600000:01:028:0158, землі запасу, яка становить частину земельної ділянки 18,9 га, право постійного користування якою належить Фермерському господарству «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.».
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають  задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

          1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Дрогобицької міської ради №3-35/7070 від 30.07.2021 (вх.№01-05/2715/21 від 09.08.2021) -  відмовити.
            2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.07.2021 – залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.  
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 22.11.2021.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Орищин Г.В.

                                   суддя                                                             Галушко Н.А.