ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5476/21                Головуючий суддя І інстанції Поволяєва О. В.
Провадження № 22-ц/818/4854/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада  2021 року                                                                                  м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Загорулько Євгена Олеговича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ро стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 10.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав суму в розмірі 10000 доларів США. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями є ОСОБА_1 у розмірі 2/3 частки та донька померлого ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки. Станом на сьогоднішній день залишок основної суми борги складає 7088,33 доларів США, тому просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 4725,55 доларів США, на користь ОСОБА_2 2362,78 доларів США та судові витрати, що складаються з судового збору та витрати на правничу допомогу.
У травні 2021 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Загорулько Є.О. подана заява про забезпечення позову , в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 472,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН: 8390829, що належить на праві власності ОСОБА_3 .
Заява мотивована тим, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 472,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак, це не єдиний об`єкт нерухомості, який належить відповідачу. Після отримання судової повістки в електронному вигляді, відповідач особисто повідомив позивача ОСОБА_1 про свій намір не виконувати своє зобов`язання за договором позики та відчужити все рухоме й нерухоме майно, яке належить йому на праві власності. На підставі наведеного, позивач вважає, що маючи реальну матеріальну можливість, відповідач не бажає виконувати своє зобов`язання за договором позики, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Також представник позивача зазначив, що вид забезпечення у вигляді накладення арешту на майно є співмірним із заявленими позовними вимогами та спроможним забезпечити фактичне виконання рішення суду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Загорулька Є.О. про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Загорулько Є.О. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.
Скарга мотивована тим, що позивачем доведено факт належності нерухомого майна відповідачу, даний об`єкт нерухомості не є єдиним , що належить відповідачу на праві власності, що свідчить про співмірність заявленого виду забезпечення позову.
Вказує, що за відсутності будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів сплати суми боргу, відповідач заперечує наявність зобов`язань за договором позики, і відповідно наміру їх виконання не маж, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Зауважує, що в заяві про забезпечення позову було зазначено, що не вбачається підстав для зустрічного забезпечення, оскільки забезпеченням позову збитки відповідачу спричинено не буде, обставини передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України в даному випадку відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що вказане позивачем нерухоме майно необхідно відповідачу для здійснення ним господарської діяльності, оскільки він є фізичною особою-підприємцем.
Вказує, що позивачем не надано доказів, які підтверджують право власності відповідача, в заяві не зазначено обґрунтування того, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Також зазначено, що позивачем не зазначена вартість нежитлового приміщення, на частину якого вона просить накласти арешт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості зробити висновок щодо співмірності заявленого виду забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з заявою про забезпечення позову та просила накласти арешт на Ѕ частину нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 472,4 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . 
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з позовом та просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь борг у розмірі 4725,55 доларів США, на користь ОСОБА_2 у розмірі 2363,78 доларів США.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
Арешт майна – не лише перешкоджає розпорядженням майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна на час судового розгляду справи, але й виключає можливість  використовувати обтяжене майно, а тому суттєво впливає на обсяг прав його власника. У даному випадку нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт використовується для підприємницької діяльності і за відсутності реальних ризиків його втрати для забезпечення можливого рішення по справі, слід визнати, що його арешт порушує справедливий баланс прав та інтересів учасників справи у розмінні мети цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України: є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Наведені доводи скарги цього висновку не спростовують.
З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого та законного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на майно відповідача.
         Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Загорулько Євгена Олеговича залишити без змін.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.
Головуючий                                                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                         О.Ю.Тичкова.

                                                                               О.М.Хорошевський.