Номер провадження: 22-ц/813/2115/21 
Номер справи місцевого суду: 521/3525/18
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
                Категорія: 48

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2018 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направила до Малиновського районного суду м. Одеси позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти постійно проживають із матір`ю, знаходяться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2010 року та має заборгованість по аліментах. Позивач стверджувала також, що одноособово бере участь у додаткових витратах на синів, які викликані їх навчанням в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова та Одеському професійному ліцеї морського транспорту, навчання у яких здійснюється на платній основі. Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача на свою користь на утримання дітей: неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання обох синів у розмірі 47832,97 грн; індексацію по аліментах на утримання обох синів за період з 17.08.2007 року по 31.01.2018 року у розмірі 2 204 грн; аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 по 2 000 грн щомісяця до закінчення сином навчання; Ѕ фактично сплачених позивачем додаткових витрат за минулий час на оплату за перший курс навчання неповнолітнього ОСОБА_4 за період 2016 - 2017 рік у розмірі 8123,50 грн; додаткові витрати на оплату навчання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі по 2 000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 15.02.2019 року (т.1, а.с. 1-9). 
16 червня 2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя – Маркарова С.В.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) суму неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 47 832,97 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) суму індексації елементів на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 204 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі по 1 000 (одна тисячі) грн щомісяця, починаючи з 26.02.2018 року до закінчення Микитою навчання, а саме до 30.06.2020 року. В решті позову – відмовлено (т.2, а.с. 97-103).
17 серпня 2020 року ОСОБА_1  подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу на вищенаведене рішення. Скаржник зазначає, що оскаржуване судове рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, апелянт зазначає, що суд першої інстанції хоч і зазначив, що відповідач має двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу на утримання яких він витрачає кошти, втім при ухваленні оскаржуваного рішення суд ці обставини фактично не врахував та не застосував ч. 2 ст. 196 СК України, не зменшивши розмір неустойки. Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції посилався тільки на активи відповідача, втім жодним чином не обмовився про його майнові зобов`язання, які зокрема не дозволять відповідачу утримувати синів у порядку ч. 1 ст. 199 СК України. Щодо наданого позивачем розрахунку зазначає, що такий є невірним, складеними із незрозумілих сум заборгованості, які не відповідають наданим фіскальним чекам та розпорядженню державного виконавця В-4/471 від 13.12.2011 року, що між іншим унеможливлює і надання контрозрахунку відповідачем. Щодо стягнення з нього додаткових витрат на дітей, наполягає, що ані позивач, ані суд не зазначив жодних обставин, які б могли слугувати підставою для присудження таких додаткових витрат, як і їх розміру (а.с. 105-108). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.10.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року.
23 лютого 2021 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 засобами поштової кореспонденції направив апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року. На думку апелянтки, вказане рішення в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Апелянтка зазначає, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності належного сповіщення її та її представника, а також без проведення допиту державного виконавця, щодо дійсного розміру заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів. На думку апелянтки, суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст позовної заяви, а саме розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, яка складає 132064, 43 грн, а не 47832, 07 грн, а також не надав відповідну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи. Крім того пояснює, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню Ѕ вартості додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_4 у розмірі 37701,00 грн, а також Ѕ вартості додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_5 у розмірі 11755, 68 грн. Апелянтка просить скасувати/змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 47832,97 грн. В частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 26 лютого 2018 року до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2020 року. Відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_4 у розмірі 37701, 00 грн. та ОСОБА_5 у розмірі 11755, 68 грн. Ухвалити нове рішення, яким стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 132064, 43 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн щомісяця, починаючи з 26 лютого 2918 року до 30 червня 2020 року. Стягнути зі ОСОБА_1 вартість додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_4 у розмірі 37701, 00 грн. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_5 у розмірі 11755, 68 грн. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.03.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року.
Апеляційне провадження в даній справі розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 1 ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 30.11.2018 року заборгованість відповідача складала 50003,14 грн. Станом на 19.05.2020 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня, що підтверджується довідкою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В порядку ч. 1 ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, що становить відповідно розрахунку заборгованості в період з серпня 2007 року на двох синів в межах позовних вимог 47 832 грн 07 коп. Індексація аліментів, за розрахунком, наданим суду позивачем становить 2204 грн та обрахована за період з 17.08.2007 року по 31.01.2018 року. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Тому, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, суд вирішив задовольнити позовні вимоги в цій частині. При цьому суд зауважив, що підстави для звільнення відповідача за прострочення сплати аліментів - відсутні. Обставин, які б перешкоджали відповідачу виконанню обов`язку по утриманню сина судом не встановлено. При визначені розміру аліментів суд першої інстанції врахував наявність у відповідача на утримані інших неповнолітніх дітей, кредитні зобов`язання згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2013 року. Так, виходячи із принципу рівності обов`язків батьків суд зазначив, що відповідач повинен нести витрати на утримання повнолітньої дитини, пов`язані з її навчанням у вигляді аліментів з урахуванням майнового стану, наявності інших утриманців в розмірі 1000 грн щомісячно до закінчення навчання ОСОБА_4 починаючи з дня подачі позову 26.02.2018 року.
Щодо інших позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів фактичної сплати нею 1/2 додаткових витрат за минулий час на оплату за перший курс навчання неповнолітнього ОСОБА_4 за період 2016 - 2017 рік у розмірі 8123,50 грн. Сам по собі договір № 03-1-814-216 про надання освітніх послуг Одеського національного університету ім. Мечникова та довідка даного закладу від 12.10.2017 року № 18-ВК -1180/С вищевказаних обставин не доводить. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Так само, суд першої інстанції визнав безпідставними вимоги позивача про стягнення на її користь додаткових витрат на оплату навчання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі по 2 000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 15.02.2019 року, оскільки надані позивачем в обґрунтування своїх вимог довідки Одеського професійного ліцею морського транспорту від 17.10.2017 року № 1491, № 210 відомостей про вартість навчання не містить. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.
Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційні скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
Фактичні обставини справи
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_3 , актовий запис № 543 та серії НОМЕР_4 , актовий запис № 447 (т. 1, а.с. 20, 21). Як правильно було встановлено судом першої інстанції, на час вирішення спору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 досягли повноліття, постійно проживають із матір`ю, самостійного доходу, який би забезпечив їх потреби не мають. Вказані обставини не були спростовані сторонами в процесі розгляду справи.
Відповідно до договору про надання освітніх послуг № 031-814-2016 від 06.08.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 для ОСОБА_4 та Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 75402 грн (т. 1, а.с. 15-16). Відповідно до довідки № 18-вк-1180/с від 12.10.2017 Одеського національного університету імені І.І.Мечникова ОСОБА_4 є студентом другого курсу денного відділення контрактної форми навчання (т. 1, а.с. 17).
Відповідно до довідки Одеського професійного ліцею морського транспорту № 1491 від 17.10.2017 року ОСОБА_5 вступив до ліцею 01.09.2016 та станом на момент видання довідки є студентом 2 курсу Одеського професійного ліцею морського транспорту контрактної денної форми навчання. Строк закінчення ліцею 15.02.2019 року (т. 1, а.с. 18). Згідно довідки №210 від 17.10.2017 року. Одеського професійного ліцею морського транспорту станом на 01.10.2017 року заборгованість за контрактне навчання відсутня (т. 1, а.с. 19).
Відповідач, також, є батьком неповнолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис № 10099 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , актовий запис № 194 538018 (т. 1, а.с. 76, 77).
Відповідно до довідки Головного управління ДФС в Одеській області відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, за 2017 рік отримав дохід від провадження підприємницької діяльності у сумі 620 000,00 грн, за 2018 рік 734 644,00 грн (т. 1, а.с. 194,195).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.02.2018 року відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі адміністративно-комерційного центру по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 22-24). На останню рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2013 в справі № 521/5179/13 звернуто стягнення як на іпотечне майно (т. 1, а.с. 78-82).

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини до закінчення навчання
Позивач, звертаючись до суду просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020.
Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікована Україною 27.02.1991, визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
За ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. (Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
З огляду на встановлені обставини справи, майновий стан сторін в справі, сукупний річний дохід відповідача, знаходження двох спільних дітей сторін на утриманні позивача, з врахуванням того, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення навчання та задовольняє позовні вимоги в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів щомісячно в розмірі 2000 грн до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020.
При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта ОСОБА_1 щодо існування боргових зобов`язань, оскільки ним не було надано жодних доказів на підтвердження існування вказаних зобов`язань на момент розгляду справи, в тому числі в апеляційній інстанції.

Щодо додаткових витрат на утримання дитини
Крім іншого, позивач просила стягнути з відповідача:
додаткові витрати на оплату навчання ОСОБА_10 у розмірі 8 123,50 грн (вже фактично витрачених); 
вартість додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_10 у розмірі 2000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020; 
вартість додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_5 у розмірі 2000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 15.02.2019.
Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України (далі – СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (постанова КЦС ВС від 01.04.2020, справа № 521/16268/18).
При цьому, виходячи з системного тлумачення положень сімейного законодавства, у випадку проходження навчання дитиною, яка не досягла повноліття, той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів у встановленому законом порядку. 
Отже, оскільки навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не є додатковими витратами в розумінні положень статті 185 СК України, а позивачем не доведено існування особливих обставин відповідно до вказаної статті, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_10 у розмірі 8 123,50 грн (вже фактично витрачених), а також вартості додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_10 у розмірі 2000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 та вартості додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_5 у розмірі 2000 грн щомісяця до закінчення навчання, а саме до 15.02.2019 не підлягають задоволенню.
З огляду на вказане, апеляційний суд задовольняє частково відповідні доводи апеляційної скарги та змінює мотивування рішення суду першої інстанції у цій частині. Одночасно, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення навчання в порядку ст. 199 СК України, оскільки позивачем не заявлялися такі вимоги в процесі розгляду справи. 

Щодо стягнення заборгованості за сплату аліментів
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2010 стягнуто зі  ОСОБА_1 , на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  по 1000 грн на кожного щомісяця до досягнення ними повноліття починаючи з дня подачі позову – 17.08.2007 (т. 1, а.с. 10-11). 
На виконання вказаного рішення 22.02.2011 було відкрито виконавче провадження № 24832950 (т. 1, а.с. 250).
В матеріалах справи міститься декілька розрахунків заборгованості державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.
Так, відповідно до розрахунку від 31.10.2017 заборгованість за аліментами складала 127 064,43 грн(т. 1, а.с. 12-14).
Відповідно до розрахунку від 28.02.2018 заборгованість за аліментами складала 111 070,40 грн (т. 1, а.с. 219-230).
Станом на 30.11.2018 заборгованість відповідача складала 50003,14 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т. 1, а.с. 133).
Станом на 31.03.2019 заборгованість складала 54003,14 грн (т. 1, а.с. 190).
Станом на 19.05.2020 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня, що підтверджується довідкою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т. 2, а.с. 95).
08.10.2018 в межах виконавчого провадження № 24832950 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на боржника – ОСОБА_1 в розмірі 50% суми заборгованості – 118 070 грн, а саме в сумі 59035 грн (т. 1, а.с. 231-232).
07.12.2018 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на боржника – ОСОБА_1 в розмірі 50% суми заборгованості – 50003,14 грн, а саме в сумі 25001,57 грн (т. 1, а.с. 215-216).
04.04.2019 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на боржника – ОСОБА_1 в розмірі 50% суми заборгованості – 54003,14 грн, а саме в сумі 27001,57 грн (т. 1, а.с. 189).
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 
За ч. 2 вказаної статті розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 % (постанова ВП ВС від 03.04.2019 в справі № 333/6020/16).
Як було вище зазначено, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2010 стягнуто зі  ОСОБА_1 , на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  по 1000 грн на кожного щомісяця до досягнення ними повноліття починаючи з дня подачі позову – 17.08.2007 (т. 1, а.с. 10-11). Вказане рішення набрало законної сили 03.11.2010, що підтверджується копією виконавчого листа, який міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 10-11).
Тобто, після набрання рішенням законної сили відповідач повинен був сплатити на користь позивача аліменти за період з 17.08.2007 по 03.11.2010. В подальшому аліменти стягуються щомісячно в загальній сумі 2000 грн, тобто, 24 000 грн на рік.
За період з 17.08.2007 по 03.11.2010 відповідач мав сплатити на користь позивача аліменти в розмірі 78903,14 грн. Доказів сплати аліментів за період з 17.08.2007 матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались.
Станом на момент звернення до суду з позовом – 26.02.2018 заборгованість за аліментами складала 127 064,43 грн (відповідно до розрахунку заборгованості від 31.10.2017) + 4000 грн (по 1000 грн за одну неповнолітню дитину – ОСОБА_5 за кожен місяць до 26.02.2018), а отже разом 131 064,43 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості від 31.10.2017 відповідач не сплачував аліменти за період серпень 2007-лютий 2011 року. Вперше відповідач перерахував позивачу аліменти в березні 2011 року. Всього за 2011 рік було сплачено 18 000 грн, за 2012 рік – 29 000 грн, за 2013 рік – 18 000 грн, за 2014 рік – 18 000 грн, за 2015 рік – 18 000 грн, за 2016 рік – 14 000. За 2017 рік – не сплачував аліменти. Загалом, за період з 2007 по 31.10.2017 відповідач мав сплатити аліментів на загальну суму 242064,43 грн, сплатив на суму 115 000 грн. За 2018 рік до моменту звернення до суду з позовом відомості щодо сплати аліментів відсутні.
Щодо розрахунку пені в порядку ст. 196 СК України, то відповідно до формули наданої ВП ВС в постанові від 03.04.2019 обрахунок заборгованості за аліментами виглядає наступним чином: 
1800 (листопад 2010 року) * 2645 днів (до 26.02.2018) * 1% = 47 610 грн.
2000 (грудень 2010 року) * 2614 днів (до 26.02.2018) * 1% = 52 280 грн.
2000 (січень 2011 року) * 2583 днів (до 26.02.2018) * 1% = 51 660 грн.
2000 (лютий 2011 року) * 2555 днів (до 26.02.2018) * 1% = 51 100 грн.
2000 (травень 2011 року) * 2462 днів (до 26.02.2018) * 1% = 49 240 грн.
Загальний розмір пені за вказані вибрані періоди складає 251 890 грн (вказана сума зазначена без врахування інших прострочених платежів). Відповідно до розрахунку заборгованості від 31.10.2017, який був наданий позивачем разом з позовною заявою, відповідач сплачував аліменти нерегулярно та в різних сумах, що, в тому числі, перевищували встановлений щомісячний розмір аліментів. Однак, незважаючи на це відповідач здійснював сплату аліментів не в повному обсязі внаслідок чого станом на 26.02.2018 утворилась заборгованість в сумі 131 064,43 грн.
З вище наведеного частково розрахунку вбачається, що всього лише за 5 прострочених платежів розмір пені перевищує загальний розмір заборгованості за аліментами.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені не може перевищувати 100% розміру заборгованості, з огляду на що відсутня необхідність проведення повного розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів. Отже, за прострочення сплати аліментів пеня складає в сумі 131 064,43 грн.
Позивач звертаючись до суду з апеляційною скаргою просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру неустойки та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача неустойки в сумі 132 064,43 грн. Апеляційний суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду з первісною позовною заявою позивач навів розрахунок та просив стягнути з відповідача неустойку в сумі 130 064,43 грн. В подальшому, надаючи нову редакцію позовної заяви на виконання ухвали суду першої інстанції позивач навів той самий розрахунок неустойки, однак в резолютивній частині зазначив суму неустойки 47 832,97 грн
Апеляційний суд зауважує, що готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду (п. 2 постанова пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року). Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України.
Отже, готуючи справу до розгляду, суд першої інстанції повинен був уточнити позовні вимоги в процесі розгляду справи, що, однак, ним вчинено не було. Оскільки суд першої інстанції в процесі розгляду справи не встановив обставини, які мають значення для справи та не визначився з точним формулюванням та розміром позовних вимог, це призвело до помилкового розрахунку та неправильного ухвалення рішення по суті позовних вимог. З огляду на вказане, апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги та змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру неустойки.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Враховуючи майновий стан відповідача, розмір щорічного доходу, зважаючи на те, що на утриманні відповідача знаходяться двоє неповнолітніх дітей, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_10 до закінчення навчання, а позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 до закінчення навчання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 65 532,21 грн.
Таким чином, оскільки доводи апеляційних скарг знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті справи не в повній мірі дослідив обставини, які мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційні скарги та змінює рішення суду першої інстанції в частині мотивування, розміру аліментів та неустойки, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2020 року– змінити в частині мотивування, розміру аліментів та неустойки, що підлягають стягненню з відповідача.
Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) суму неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 65 532,21 грн.
Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_4 в розмірі по 2 000 (дві тисячі) грн щомісяця, починаючи з 26.02.2018 року до закінчення Микитою навчання, а саме до 30.06.2020 року.
В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

02.12.2021 року                                                                 м. Одеса