ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року	Львів	Справа № 260/4322/20 пров. № А/857/14817/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гуляка В.В., 
          з участю секретаря судового засідання      Хітрень О.Ю.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Голден Фруіт” на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року  у справі № 260/4322/20 (головуючий суддя Дору Ю.Ю., час ухвалення 14 год. 29 хв., м. Ужгород, повний текст рішення складений 18 червня 2021 року) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Голден Фруіт” до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В :

           08 грудня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Голден Фруіт” звернулось до суду з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості за № UA209000/2020/210022/2 від 03.10.2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00456.
          Також товариство просило стягнути із Державного бюджету України на користь ТзОВ ,,Голден Фруіт” судові витрати по справі у сумі 4204,00 гривень шляхом їх безспірного списання із рахунку відповідача.
Рішенням від 08 червня 2021 року Закарпатський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.  
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Голден Фруіт” подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте без з`ясування усіх обставин справи, повноти та об`єктивності дослідження доказів та з порушенням норм матеріального і процесуального права.  
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на встановленні однієї обставини, яка, на думку суду, підтверджує правомірність рішення митного органу. Так, в рішенні суду зазначено, що подана до митного оформлення копія митної декларації країни відправлення № 20353300ЕХ007822 від 26.09.2020 містить посилання на 2 фактури. У декларації зазначено фактуру №У20243160110886013099268/1 від 26.09.2020 і потім також фактуру № КСА2020000000054 від 26.09.2020 (фактура з таким номером подана до митного оформлення). Таким чином, суд дійшов висновку, що купівля-продаж товару супроводжувалася не лише фактурою № КСА2020000000054 від 26.09.2020, однак, фактура №У20243 160110886013099268/1 до митного оформлення не подавалася. В судовому засіданні представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю ,,Голден Фруіт” пояснити наявність двох фактур не змогла.
При цьому суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що вказана обставина вказана митним органом під час судового розгляду справи і не була зазначена в оскарженому рішенні про коригування митної вартості, як підстава прийняття такого рішення. 
Також суд не врахував, що перевірка поданих до митного оформлення документів в країні експорту не є правом та обов`язком митного органу України при перевірці числових показників митної вартості.  
          Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, митним органом не витребовувалась  фактура №У20243 160110886013099268/1, наявність якої нібито дає митниці обґрунтовані сумніви щодо митної вартості товару. 
До митного оформлення товариство позивача подало митну декларацію країни відправлення № 20353300ЕХ007822 від 26.09.2020, в якій підтверджена ціна товару – 13325,00 доларів США за весь товар, а також платіжне доручення в іноземній валюті від 24.09.2020 року №181 про перерахування ТзОВ ,,Голден Фруіт” на вказаний у проформі рахунок суми 13325,00 доларів США.
Разом з митною декларацією товариство подало усі необхідні для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту документи, які з врахуванням ст. 53 МК України підтверджують митну вартість товару та числові складові митної декларації. 
Надані митниці документи в повній мірі підтверджують який товар був завантажений в країні відправлення, його ціна та характеристики. Також підтверджують, що товар пройшов митне очищення в країні відправлення по ціні інвойса. 
Таким чином, на думку позивача, надані докази та доводи повністю підтверджують законність обрання першого методу визначення митної вартості та, відповідно, свідчать про незаконність рішення відповідача. 
З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Галицька митниця Держмитслужби подала відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.  
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи,  що 24 листопада 2017 року ТзОВ ,,Голден Фруіт” (покупець) та компанія ,,Akca Agronomy Gida ve Tarim Urunleri it Ithalat Ihracat Sanavi ve Ticaret Limited Sirketi” (постачальник) уклали контракт № 65 про поставку свіжих фруктів   (а.с.24-30).
03 жовтня 2020 року, з метою митного оформлення товару: винограду свіжого, киш миш сорту SULTANI, врожаю 2020 року, призначених для громадського харчування, у кількості 20200,00   кг, ТзОВ ,,Голден Фруіт” подало до митного органу митну декларацію № UA 209140/2020/091853. Митна вартість товару зазначалась у розмірі 13325,00 доларів США за весь товар   у розрахунку митної вартості 0,65   доларів США за кг (без врахування витрат на транспортування) (а.с.22, 23).
На підтвердження обґрунтованості заявленої в митній декларації митної вартості товару декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи: контракт № 65 від 09.09.2020 р.; інвойс № КСА2020000000054 від 26.09.2020 р.; автотранспортну накладну (CMR) А № 1129098 від 26.09.2020 р.; митну декларацію країни відправлення 20353300ЕХ007822   від 26.09.2020 р., фітосанітарний сертифікат EC/TR А 3895625 від 26.09.2020 року; сертифікат з перевезення (походження товару) 0263916 від 26.09.2020 року, Договір про перевезення № 2509/2020 від 25.09.2020 року, рахунок про надання транспортно-експедиторських послуг № ГФ-00210 від 02.10.2020 року, довідку про вартість перевезення товару від 02.10.2020 року, проформу №КСА2020000000047 від 22.09.2020 року, платіжне доручення в іноземній валюті №181 від 24.09.2020 року, висновок судового експерта про вартісні характеристики товару від 11.09.2020 року.
03 жовтня 2020 року митний орган відмовив в оформленні товару шляхом прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209140/2020/00456 та   прийняв  рішення про коригування митної вартості № UA209000/2020/210022/2 (а.с.20-21).
З метою недопущення псування товару, позивач подав для митного оформлення митну декларацію № UA 209140/2020/091916, задекларувавши митну вартість за визначеною відповідачем методом та ціною 20500,00 доларів США.
У графі 33 вищевказаного оспорюваного рішення   ,,Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості   зазначено: у CMR гр. Місце розвантаження вказано Україна, - пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про ,,місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки”, а не про країну прийняття вантажу до перевезення; згідно ТСД (гр. 5 CMR) вантаж переміщувався під книжкою МДГІ T1R GARNET №ХТ82969264, однак такого документу до митного оформлення не подавалося; Договір-замовлення на перевезення №1009/2020 від 10.09.2020 року складено 10.09.2020 року , у договорі чітко зазначено вага та кількість тари а рахунок - проформа виставлено 11.09.2020 року, тобто існує імовірність, шо повинен бути ще один документ (попереднє замовлення); Відповідно до п. 6.1. Контракти умови оплати повинні бути передбачені в інвойсі, проте така інформація відсутня”.
Матеріали справи свідчать, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару: винограду свіжого, киш миш сорту SULTANI, врожаю 2020 року, призначених для громадського харчування, у кількості 20200,00   кг.
При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору, оскільки під час розгляду документів було встановлені наведені вище порушення.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  неможливо було застосувати наступні методи визначення митної вартості, по тов. № 1, а саме - методу 2-а (ст. 59 МК України) та методу 2-б (ст. 60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2-в (ст. 62 МК України) й методу 2-г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що Галицька митниця Держмитслужби з достатніх на те підстав винесла рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2020/210022/2 від 03.10.2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00456. Джерелом інформації при цьому була використана МД № UA209170/2020/61376 від 27.08.2020.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.
Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1   статті 49 Митного кодексу (МК) України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Стаття 51 МК України передбачає, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього   Кодексу   (частина 1 ).
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до   глави 9 цього Кодексу   (частина 2) 
За змістом ч.1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому   розділом VIII цього Кодексу   та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;   подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина 2 статті 52 МК України).
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій   статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України ).
Відповідно до приписів ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 ).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій   статті 53 цього Кодексу   (частина 2).
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій   статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у   главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 ).
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 ).
Частина 1 статті 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою   статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів .
За змістом частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої   статті 57 цього Кодексу   (частина 3 статті 58 МК України).
При цьому стаття 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього   Кодексу (частини 3).  
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей   59   і   60   цього   Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 ).
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених   статтею 64 цього Кодексу   (частина 8 ).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені      статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки надані до митного оформлення документи містили неточності та суперечності, митний орган у відповідності до вимог ч. 3 ст. 53 МК України   виставив декларанту вимогу про подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: ,,якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару та сировини.” 
На виконання цих вимог декларант надав електронні копії наступних документів: проформа-інвойс від 22.09.2020 №КСА2020000000047; платіжне доручення від 24.09.2020 №181.
Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази  та встановив, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією від 03.10.2020 №UA209140/2020/91853 (далі - МД) відповідачем була опрацьована інформація, яка міститься у наданих до митного оформлення документах. За результатами опрацювання   Галицька митниця Держмитслужби встановила, що у поданій до митного оформлення CMR від 26.09.2020 №1129089 у гр. 3 ,,Місце розвантаження” вказано ,,Україна”. Однак, пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про ,,місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки”, а не про країну доставки. Оскільки, місце доставки товару також не вказано, неможливо встановити з поданого документу, чи справді партія товару відправлена для задекларованого отримувача, - ТзОВ ,,Голден Фруіт”, та маршрут її переміщення відповідає вказаному в договорі на перевезення, укладеному між ТзОВ ,,Голден Фруіт”  та ТзОВ ,, Вінестбуд”. 
При цьому суду першої інстанції аргументовано відхилив доводи відповідача, що найменування одержувача вантажу у графі 2 CMR вдруковано іншим шрифтом (менший розмір; відмінний шрифт, наприклад наявність крапок над літерами "і" чого не спостерігається в інших написах документа), зі зміщенням напису донизу відносно бланку документа, що не спостерігається для інших написів і те, що це вказує на те, що напис у графі 2 був вдрукований після видруку основного документа, оскільки у судовому засіданні суд оглянув оригінал CMR  та встановив, що шрифт кольору сертифікату є ідентичним усім іншим записам, а   різний розмір шрифту та літерація "і" (і з крапкою) та і (без крапки ) з решти тексту не може однозначно свідчити про недостовірність документа.
Також суд першої інстанції встановив, що подана до митного оформлення копія митної декларації країни відправлення № 20353300ЕХ007822 від 26.09.2020 містить посилання на дві фактури   (а.с.128). У декларації зазначено фактуру №V20243160110886013099268/1 від 26.09.2020 і потім також фактуру № КСА2020000000054 від 26.09.2020 (фактура з таким номером подана до митного оформлення). 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважає, що існують підстави вважати, що купівля-продаж товару супроводжувалася не лише фактурою № КСА2020000000054 від 26.09.2020, однак фактура №V20243 160110886013099268/1 до митного оформлення не подавалася. В судовому засіданні представник позивача ТзОВ ,,Голден Фруіт”  пояснити наявність двох фактур не змогла.
За таких обставин  суд першої інстанції дійшов висновку,  що відповідач мав реальні та обґрунтовані підстави вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів.
          У відзиві на апеляційну скаргу Галицька митниця вказала, що за результатами вивчення наданих документів Галицька митниця встановила, що наданий проформа-інвойс складений лише англійською мовою, тоді як інвойс укладений турецькою мовою. Платіжне доручення засвідчує переказ 24.09.2020 коштів у сумі 13325 дол. США на рахунок продавця та містить посилання на проформу та контракт. Фактура № КСА2020000000054 містить запис ,,Odene Sekli: Mal mukabili”. Онлайн ресурс ,,Перекладач гугл” перекладає цю фразу як ,,Payment method: cash against goods” (,,Умови оплати: гроші проти товару”). Аналогічний запис ,,Mal mukabili” міститься в митній декларації Туреччини.  
Фінансові установи Туреччини надають наступні роз`яснення терміну ,,cash against dokuments”: Alternatif Bank - ,,продавець відправляє/доставляє товар перед тим як покупець сплачує попередньо узгоджену вартість”; ING ,,експортер подає, без оплати, документи, що представляють товар, імпортерові або напряму або через банк, а імпортер сплачує за товар після того, як товари очищені митницею”.  
Таким чином, умови оплати передбачають сплату за товар як мінімум після оформлення експортної декларації.
Зважаючи на подане платіжне доручення, така сплата на момент виставлення фактури та оформлення декларації вже відбулася, тобто вона або не стосується даної партії товару або частина платежу, що перевищувала суму 13325 дол. США ще не була сплачена. 
В силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що право відповідача надавати додаткові докази на підтвердження правомірності свого рішення не обмежується виключно тими обставинами, які зазначені у самому рішенні. 
Наведене свідчить про те, що у відповідача були наявні об`єктивні сумніви щодо правомірності визначення позивачем митної вартості ввезеного товару, а тому митний орган мотивовано визначив митну вартість за резервним методом.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови відповідача є правомірними та такими, що не підлягають до скасування.
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції  нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Голден Фруіт” залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року  у справі № 260/352/20  – без змін. 
Постанова набирає законної сили   з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Гуляк  	
Повне судове рішення складено 01.10.2021.