ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1075/21	
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Громадський завод алюмінієвих конструкцій"
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021
по справі №916/1075/21 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Елемент"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Громадський завод алюмінієвих конструкцій"
про стягнення 145 886 грн 55 коп

ВСТАНОВИВ
У квітні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Елемент" (далі – ТОВ "Компанія "Елемент") звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Громадський завод алюмінієвих конструкцій" (далі – ТОВ "Громадський завод алюмінієвих конструкцій") на свою користь заборгованість у розмірі 145 886 грн 55 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "Компанія "Елемент" посилається на неналежне виконання з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору поставки в частині повної оплати поставленого товару.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2021 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки №1103/01 від 10.03.2020 у розмірі 145 886 грн 55 коп.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки було поставлено відповідачеві товар, який останній отримав, однак повну та своєчасну оплату такого товару не здійснив. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що сторонами у справі підписано акт звірки взаємних розрахунків за договором поставки станом на 31.07.2020, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що заборгованість ТОВ "Громадський завод алюмінієвих конструкцій" становить 145 886 грн 57 коп. Вказана заборгованість, за твердженням місцевого господарського суду підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, а тому є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 145    886 грн 57 коп
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "Громадський завод алюмінієвих конструкцій" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021р. у справі №916/1075/21 скасувати, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не надано належну оцінку фактичним обставинами справи, та невірно застосовано положення чинного процесуального законодавства, з огляду на таке. 
Так, за твердженням апелянта, внаслідок не виконання постачальником власних зобов`язань щодо строків поставки продукції, погоджених сторонами в графіку фінансування та платежів, останній здійснював поставку продукції із простроченням та не зважаючи на це розраховував суму, яка підлягає оплаті не на останній день строку поставки визначений графіком, а на день фактичної поставки із простроченням строку погодженого сторонами.
Як вважає апелянт, внаслідок прострочення постачальником строків поставки, покупець повинен сплатити підвищену вартість поставленої продукції. 
Отже фактично, на переконання апелянта, виключно внаслідок прострочення постачальника (позивача) для боржника змінилася сума, що підлягає оплаті за замовлений товар. Таким чином порушення кредитора вплинуло на розмір зобов`язання боржника. В даному випадку, на думку апелянта, покупець (відповідач) не повинен нести відповідальність у вигляді зміни вартості продукції внаслідок зміни курсу долару США в строки, які не були передбачені графіком поставки, а були порушені саме постачальником такої продукції. 
Скаржник також відзначає, що на момент поставки продукції із простроченням строків постачальником не надано відповідачу рахунку на сплату курсової різниці, такий рахунок був наданий значно пізніше, що не дало змоги відповідачу реалізувати власні права, які встановлені законодавством у випадках прострочення постачальника.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1075/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Громадський завод алюмінієвих конструкцій" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 10.03.2020 між ТОВ “Компанія “Елемент” (Постачальник) та ТОВ “Громадський завод алюмінієвих конструкцій” (Покупець) укладено Договір поставки №1103/01, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця продукцію, а Покупець прийняти та оплатити її вартість в порядку та на умовах визначених цим договором та додатками до нього.
Відповідно до п.1.2 Договору на умовах цього Договору Постачальник може виготовляти та постачати на замовлення Покупця наступу продукцію: металопластикові вікна та двері (виготовлені із профілів ПВХ); інша продукція за асортиментним переліком Постачальника. Вид продукції, її кількість, номенклатура, асортимент та вартість визначена на момент укладення цього Договору, а також строки та терміни її постачання, вказуються сторонами у Додатках до цього Договору, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього Договору.
За умовами п.2.1 Договору доставка продукції здійснюється автомобільним транспортом на адресу Покупця (м. Одеса, Київський район, провулок Маячний, 7) за рахунок Покупця на умовах СРТ у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів “ІНКОТЕРМС” в редакції 2020р., які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.
Згідно з п.2.2. Договору поставка продукції за цим Договором здійснюється партіями відповідно до Графіка фінансування та поставки (Додаток №1 до даного Договору) на підставі видаткових накладних, складених згідно замовлень Покупця.
Пунктом 2.4 Договору визначено, що продукція повинна бути поставлена Покупцю в строки визначені в Додатках до цього Договору.
У відповідності до п.п. 5.1., 5.2. Договору ціни Договору визначаються у Додатках до цього Договору, загальна ціна цього Договору визначається загальною кількістю та ціною партій продукції, які постачаються по цьому Договору, у відповідності до видаткових накладних.
За умовами п.7.1 Договору оплата продукції здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у даному Договорі або в рахунках Постачальника. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Оплата Продукції здійснюється Покупцем в строки, порядку та на умовах визначених у Додатку до цього Договору (п.7.2. Договору).
У відповідності до п.12.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
У Додатку №1 до Договору сторонами узгоджено графік фінансування і поставки конструкцій.
Так, відповідно до п.1 Додатку №1 розрахунки між сторонами здійснюються у гривнях. Оплату поставки конструкцій Покупець виконує в строки визначені у графіку фінансування і поставки конструкцій, а також у строки та порядку, що визначені у цьому Додатку.
Відповідно до п. 2 Додатку №1 сторони домовились, що вартість конструкцій, що поставляється за Договором поставки №1103/01 від 10.03.2020р. визначається у гривнях із застосуванням грошового еквіваленту у іноземній валюті - євро. Розрахунок вартості конструкцій здійснюється за внутрішнім курсом Постачальника євро до гривні, який визначається за наступною формулою: К1 = К2+1% від К2 (де К1 - внутрішній курс Постачальника євро до гривні 29,07 грн на 10.03.2020р.; К2 - курс продажу євро (визначається на початок торгів в день виконання поставки виробів) в Системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ), оприлюдненому на Інтернет - сайті (за адресою: http://minfin.com.ua/, в розділі “Валюта” - “Міжбанк” (курс продажу євро) або за офіційною інформацією Національного банку України.
В п.3 Додатку №1 сторони визначили, що вартість 1 кв.м. конструкцій на день укладення договору поставки - 10.03.2020р. становить – 2    482 грн 14 коп., що відповідно до внутрішнього курсу Постачальника становить 85,38 євро за 1 кв.м. конструкцій. Вартість окремої конструкції, окремої партії конструкцій та загальна вартість конструкцій за Договором поставки визначається в порядку встановленому у цьому додатку та зазначається у додатках до договору накладних, рахунках тощо.
Відповідно до п.4 Додатку №1 поставка та оплата конструкцій здійснюється за вартістю, що розраховується на день виконання поставки за внутрішнім курсом Постачальника у випадку зміни (у бік підвищення) курсу продажу євро до гривні в Системі підтвердження угод на МВРУ.
Згідно із п. 4.1. Додатку №1 сторони встановили, що в порядку визначеному цим Додатком, за внутрішнім курсом Постачальника, на день виконання поставки, розраховується 80% від вартості конструкцій. Зазначений розрахунок (80% від вартості конструкцій) здійснюється за внутрішнім курсом Постачальника євро до гривні, в наступному порядку: К1 = К2+1% від К2 (де К2 - курс продажу євро (визначається на початок торгів в день виконання поставки виробів) в Системі підтвердження угод на МВРУ, оприлюдненому на Інтернет - сайті (за адресою: http://minfm.com.ua/, в розділі “Валюта” - “Міжбанк” (курс продажу євро) або за офіційною інформацією Національного банку України; К1 - внутрішній курс Постачальника євро до гривні на дату поставки конструкцій).
Відповідно до п. 4.2. Додатку №1 20% від вартості конструкцій, на день виконання поставки, розраховується за внутрішнім курсом Постачальника, визначеним на день укладення Договору поставки від 10.03.2020р.
Відповідно до п.5 Додатку №1 на підставі окремого рахунку Постачальника, додатково до сум визначених у графіку фінансування та поставки продукції, Покупець оплачує різницю у вартості конструкцій, розраховану в порядку визначеному цим Додатком, між вартістю виробів розраховану на день укладення Договору поставки  - 10.03.2020р., та вартістю виробів розраховану на день виконання поставки. Зазначені рахунки підлягають оплаті Покупцем протягом 2-х банківських днів з моменту виконання поставки відповідної партії виробів.
Пунктом 6 Додатку №1 визначено, що Постачальник здійснює розрахунок вартості партії виробів на день її поставки за внутрішнім курсом Постачальника та зазначає таку вартість у відповідній видатковій накладній та рахунку. Вартість виробів розраховану за внутрішнім курсом Постачальника Покупець оплачує додатково до визначеного сторонами графіку фінансування в строк 2 банківських дня, з моменту виконання поставки відповідної партії виробів.
Так, у Додатку №1 до Договору сторонами визначено, що відповідач сплачує аванс до початку поставки у розмірі 1    995    000 грн;  протягом 1-6 тижнів здійснюється закупка постачальником матеріалів і виготовлення конструкції; на 7 тижні – видача конструкцій (вікон) у кількості 138 шт. сплата 1    000    000 грн; на 8 тижні  - видача у кількості 145 шт.; на 9 тижні видача у кількості 131 шт. сплата 1    000    000 грн; на 10 тижні видача у кількості 130 шт.; на 11 тижні видача у кількості 136 шт. та сплата 1    000    000 грн; на 12 тижні – видача у кількості 156 шт.; на 13 тижні – видача у кількості 103 шт. та сплата 1    000    000 грн; на 14 тижні – видача у кількості 110 шт.; на 15 тижні – видача у кількості 105 шт. та сплата 902    047 грн 95 коп; на 16 тижні – видача у кількості 122 шт.
Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач поставив відповідачу продукцію, а саме: металопластикові конструкції, що підтверджується видатковими накладними №4 від 27.04.2020р. на суму 624    407 грн 14 коп.; №5 від 04.05.2020р. на суму 780    575 грн 45 коп.; №8 від 11.05.2020р. на суму 817    387 грн 45 коп.; №9 від 18.05.2020р. на суму 833    850 грн 11 коп.; №14 від 25.05.2020р. на суму 746    017 грн 28 коп.; №15 від 30.05.2020р. на суму 662    092 грн 14 коп.; №17 від 05.06.2020р. на суму 479    240 грн 27 коп.; №19 від 15.06.2020р. на суму 681    391 грн 68 коп.; №21 від 24.06.2020р. на суму 356    649 грн 66 коп.; №25 від 30.06.2020р. на суму 328    242 грн 50 коп.; №27 від 13.07.2020р. на суму 512    816 грн 44 коп.; №27/1 від 13.07.2020р. на суму 3    063 грн 37 коп.; №31 від 20.07.2020р. на суму 193    518 грн 96 коп. 
Крім того, позивач поставив відповідачу на виконання умов Договору іншу продукцію, а саме: “розширювач”, що підтверджується видатковими накладними: №26 від 30.06.2020р. на суму 6    224 грн 90 коп., №20 від 15.06.2020р. на суму 76    978 грн 55 коп., №18 від 05.06.2020р. на суму 6    371 грн 32 коп. на загальну суму 89    574 грн 77 коп.
Отже, на виконання умов Договору позивачем було поставлено продукцію загальною вартістю 7    108    827 грн 22 коп.
Матеріали справи містять платіжні доручення №096 від 10.03.2020р. на суму 1    995    000 грн з призначенням платежу “згідно рахунку №4 від 10.03.2020р.”; №0153 від 28.04.2020р. на суму 1    000    000 грн з призначенням платежу “згідно рахунку №12 від 28.04.2020р.”; №0183 від 07.05.2020р. на суму 1    000    000 грн з призначенням платежу “згідно рахунку №13 від 04.05.2020р.”; №0201 від 27.05.2020р. на суму 1    000    000 грн з призначенням платежу “згідно рахунку №14 від 25.05.2020р.”; №0206 від 28.05.2020р. на суму 6    371 грн 32 коп. з призначенням платежу “згідно рахунку №16 від 22.05.2020р.”; №0223 від 15.06.2020р. на суму 76    978 грн 55 коп. з призначенням платежу “згідно рахунку №20 від 15.06.2020р.”; №0224 від 15.06.2020р. на суму 656    352 грн 28 коп. з призначенням платежу “згідно рахунку №19 від 15.06.2020р.”; №0259 від 24.06.2020р. на суму 343    647 грн 72 коп. з призначенням платежу “згідно рахунку №22 від 22.06.2020р.”; №0266 від 25.06.2020р. на суму 6    224 грн 90 коп. з призначенням платежу “згідно рахунку №23 від 22.06.2020р.”; №273 від 30.06.2020р. на суму 317    917 грн 05 коп. з призначенням платежу “за конструкції згідно рахунку №22 від 22.06.2020р.”; №0292 від 13.07.2020р. на суму 483    272 грн 66 коп. з призначенням платежу “за конструкції згідно рахунку №27 від 01.07.2020р.; №349 від 31.07.2020р. на суму 77 176 грн 17 коп. з призначенням платежу “за конструкції згідно рахунку №29 від 07.07.2020р.” 
Відтак, загальна сума оплати становить  6  962 940 грн 65 коп.
Отже, з урахуванням часткової оплати вартості продукції, поставленої позивачем на користь відповідача, заборгованість за Договором становить 145 886 грн 57 коп.
Позивач звернувся до відповідача із відповідною претензією від 26.11.2020 про сплату заборгованості, однак остання залишилась з боку відповідача без виконання, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду першої інстанції. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі.  
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського з цього приводу зазначає наступне. 
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Відповідно до    ст. 174 ГК України    договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ст.ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України    про договір купівлі-продажу.
За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Так, наявними матеріалами справи, зокрема видатковими накладеними: №4 від 27.04.2020р. на суму 624    407 грн 14 коп.; №5 від 04.05.2020р. на суму 780 575 грн 45 коп.; №8 від 11.05.2020р. на суму 817 387 грн 45 коп.; №9 від 18.05.2020р. на суму 833    850 грн 11 коп.; №14 від 25.05.2020р. на суму 746    017 грн 28 коп.; №15 від 30.05.2020р. на суму 662 092 грн 14 коп.; №17 від 05.06.2020р. на суму 479    240 грн 27 коп.; №19 від 15.06.2020р. на суму 681 391 грн 68 коп.; №21 від 24.06.2020р. на суму 356    649 грн 66 коп.; №25 від 30.06.2020р. на суму 328 242 грн 50 коп.; №27 від 13.07.2020р. на суму 512 816 грн 44 коп.; №27/1 від 13.07.2020р. на суму 3    063 грн 37 коп.; №31 від 20.07.2020р. на суму 193 518 грн 96 коп, №26 від 30.06.2020р. на суму 6    224 грн 90 коп., №20 від 15.06.2020р. на суму 76 978 грн 55 коп., №18 від 05.06.2020р. на суму 6 371 грн 32 коп. на загальну суму 89 574 грн 77 коп, які складені та підписані обома сторонами, підтверджується поставка позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 7  108 827 грн 22 коп.
Однак, поставлений товар був оплачений відповідачем частково у сумі 6  962 940 грн 65 коп, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями на загальну сума 6  962 940 грн 65 коп.
Інших доказів на підтвердження погашення існуючої заборгованості відповідачем не надано, а наявні матеріали справи не містять. 
Колегія суддів також зазначає, що до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу, у розумінні частини першої статті 264 Цивільного кодексу України, належить, зокрема, підписання в межах позовної давності уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.
Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 911/2731/20.
Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що сторонами складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за Договором від 10.03.2020 станом на 31.07.2020, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що заборгованість ТОВ “Громадський завод алюмінієвих конструкцій” становить 145 886 грн 57 коп.
Зазначений акт звірки взаємних розрахунків з боку ТОВ “Громадський завод алюмінієвих конструкцій” підписано директором Демешко Є.І., який відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 19.06.2016 є керівником ТОВ “Громадський завод алюмінієвих конструкцій” та може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації, без зауважень та заперечень. Також, акт звірки скріплений печатками юридичних осіб.
Колегія суддів також зазначає, що інформація викладена у акт звірки взаємних розрахунків повністю підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, зокрема видатковими накладними, які підписані обома сторонами договору без жодних зауважень. 
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду з приводу того, що акт звірки взаємних розрахунків за Договором від 10.03.2020 станом на 31.07.2020 є належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 145 886 грн 57 коп.
Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивача за договором доставки №1103/01 від 10.03.2020 складає 145 886 грн 55 коп  та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта з приводу несвоєчасної поставки позивачем товару та у зв`язку з цим безпідставного збільшення вартості товару, з огляду на наступне. 
У п.4 Додатку №1 до Договору сторонами погоджено, що поставка та оплата конструкцій здійснюється за вартістю, що розраховується на день виконання поставки за внутрішнім курсом Постачальника у випадку зміни (у бік підвищення) курсу продажу євро до гривні в Системі підтвердження угод на МВРУ.
Отже, сторони на власний розсуд визначили умови розрахунку вартості поставленого товару, а саме, що така вартість розраховується на день виконання поставки, а не на день коли така поставка повинна була здійснена постачальником. 
При цьому колегія суддів відзначає, що сторонами у договорі погоджені умови відповідальності сторін за невиконання та/або неналежне виконання умов договору. Зокрема, у п. 8.2. Договору визначено, що у випадку порушення строків поставки продукції, покупець має право вимагати від постачальника сплати штрафу у розмірі 1% від вартості несвоєчасно поставленої партії продукції за кожний день прострочення. Відтак, покупець не позбавлений можливості, у разі прострочення поставки товару з боку позивача, застосувати до останнього штрафні санкції передбачені умовами договору. 
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу ненадання позивачем рахунку на сплату курсової різниці, з огляду на таке. 
Відповідно до п.5 Додатку №1 до Договору визначено, що на підставі окремого рахунку Постачальника, додатково до сум визначених у графіку фінансування та поставки продукції, Покупець оплачує різницю у вартості конструкцій, розраховану в порядку визначеному цим Додатком, між вартістю виробів розраховану на день укладення Договору поставки  - 10.03.2020, та вартістю виробів розраховану на день виконання поставки. Зазначені рахунки підлягають оплаті Покупцем протягом 2-х банківських днів з моменту виконання поставки відповідної партії виробів.
Судова колегія зауважує, що ані умовами Договору, ані Додатку №1 до нього не передбачено строків в які такий рахунок має бути наданий покупцеві. 
Такий рахунок №32 від 31.07.2020 було виставлено та надіслано ТОВ "Громадський завод алюмінієвих конструкцій" разом із претензією про сплату заборгованості. У відповідності до рекомендованого повідомлення від 26.11.2020 даний рахунок був отриманий відповідачем 15.12.2020, однак в обумовлені сторонами у Договорі поставки та Додатках до нього строки сплачений не був. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2021 у справі №916/1075/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 11.11.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Мишкіна М.А.