УХВАЛА
                                                                                       
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 663/1174/18
провадження № 61-18239св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу скаргою ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09 липня 2020 року в складі судді Клімченка М. І. та на постанову Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року в складі колегії суддів Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності.
 
Позов мотивував тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У 2016 році в зв`язку з давністю побудови та чисельними підтопленнями земельної ділянки житловий будинок було повністю зруйновано, про що органами БТІ зроблено відповідні відмітки в технічному паспорті. 18 березня 2016 року рішенням державного реєстратора Скадовського районного управління юстиції закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на вказаний житловий будинок у зв`язку з його знищенням. Разом з тим, у подальшому рішення державного реєстратора скасовано в судовому порядку за позовом ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про припинення права власності на зруйнований житловий будинок, оскільки його юридична наявність унеможливлює розпорядження земельною ділянкою за її цільовим призначенням. 
 
З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частці кожного) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 09 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що власник за своїм бажанням має право визначити фактичну та юридичну долю речі, а знищення майна належить до таких способів припинення права власності, коли власник за своїм бажанням (добровільно) припиняє своє право власності, або ж право власності припиняється поза волею власника в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб. Суди зазначили, що презумпція непорушності права власності та здійснення власником права власності на власний розсуд у поєднанні з положеннями частини другої статті 349 ЦК України дає підстави вважати, що право власності на знищене майно може бути припинено тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Оскільки відповідачка як співвласник житлового будинку з такою заявою до органів реєстрації не зверталась, суди вважали відсутніми підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
 
Аргументи учасників справи
 
02 грудня 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, пославшись на положення частини другої статті 349 ЦК України, яка на момент розгляду справи втратила чинність, зробили помилковий висновок про те, що право власності на знищене майно може бути припинено тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Зазначає, що для припинення права власності на знищене майно достатньо доведення самого факту знищення такого майна незалежно від причин припинення існування майна. Вказує, що суди не надали належної оцінки довідці Лазурненської селищної ради № 2-17-19 від 08 лютого 2016 року та висновку будівельно-технічної експертизи № 76/2019 від 05 грудня 2019 року, якими підтверджується факт знищення житлового будинку.
 
У лютому 2021 року від ОСОБА_2 на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідачка просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Посилається на те, що припинення права власності на майно має бути добровільним для всіх його співвласників. Зазначає, що житловий будинок знищено ОСОБА_1 без згоди іншого співвласника та без виплати компенсації вартості частки в праві спільної часткової власності.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 24 грудня 2020 рокузазначено, що позивач оскаржує судові рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: апеляційний суд при вирішенні справи не врахував висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками (по Ѕ частки) житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 . Поділ нерухомого майна в натурі між співвласниками не проводився.
 
08 лютого 2016 року комісією Лазурненської селищної ради складено акт обстеження, відповідно до якого будівля житлового будинку (літ. А у технічному паспорті) зруйнована.
 
16 березня 2016 року ОСОБА_2 як співвласник житлового будинку звернулася до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення злочину, в якому зазначила, що у виконавчому провадженні на підставі акту опису й арешту майна від 23 березня 2006 року описано та накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який станом на 05 березня 2016 року був наполовину розібраний (зруйнований) за вказівкою ОСОБА_1 . За вказаним фактом 16 березня 2016 року до ЄРДР внесено відомості за №12016230230000324 з правовою кваліфікацією за частиною першою статті 388 КК України. Станом на 10 липня 2020 року досудове розслідування триває.
 
Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 як співвласник спірного будинку заяву про державну реєстрацію припинення права власності на будинок не подавала. У довідці сільської ради від 08 лютого 2016 року № 2-17-19, на яку посилається ОСОБА_1 , допущено помилку щодо відсутності житлового будинку, який на момент огляду комісії Лазурненської сільської ради був у наявності. Встановлено, що 08 червня 2015 року ОСОБА_1 звертався до селищної ради з заявою про неможливість проживання в північній частині будинку, який за його твердженнями знаходився в аварійному стані, але виконавчий комітет надав йому негативну відповідь.
 
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №76/2019 від 05 грудня 2019 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок, позначений в технічних документах під літ. «А», загальною площею 35,3 м?, гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», туалет-душ літ. «Д» станом на 21 жовтня 2019 року відсутні.
 
Позиція Верховного Суду
 
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
 
У справі, що переглядається,  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності, посилаючись на те, що належний сторонам на праві спільної часткової власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було повністю знищено у 2016 році. 
 
Встановлені фактичні обставини:сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках належить житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1 . 08 лютого 2016 року комісією Лазурненської селищної ради складено акт обстеження, відповідно до якого будівля житлового будинку (літ. А у технічному паспорті) зруйнована. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 як співвласник спірного будинку заяву про державну реєстрацію припинення права власності на будинок не подавала. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №76/2019 від 05 грудня 2019 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок, позначений в технічних документах під літ. «А», загальною площею 35,3 м?, гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», туалет-душ літ. «Д» станом на 21 жовтня 2019 року відсутні.
 
У справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) ТОВ «Спектр» звернулося з позовом до юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання дій та рішення державного реєстратора неправомірними, визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що державний реєстратор помилково вважав будівлю, на яку позивач просив зареєструвати право власності малою архітектурною формою, а не капітальною спорудою.
 
Встановлені фактичні обставини: 22 вересня 1995 року між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (продавець) та Організацією орендарів «Спектр» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 1-8046, відповідно до умов пункту 1.1 якого продавець продав, а покупець придбав комунальну власність у вигляді майна орендного підприємства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . 01 листопада 1995 року між сторонами на виконання пункту 7 вказаного договору складено та підписано акт № 311 передання комунального майна ОО «Спектр», відповідно до якого, серед іншого, покупцю переданий павільйон на АДРЕСА_2 . Згідно з технічним паспортом на павільйон у буд. АДРЕСА_2 від 13 вересня 2004 року, виготовленим на замовлення ТОВ «Спектр», об`єкт має загальну площу 53,2 м?, матеріал зовнішніх стін - метал, матеріал перекриття - дерево, матеріал підлоги - лінолеум, павільйон розміщений на 1 поверсі 1-поверхового будинку, висота приміщень - 2,7 м. 06 липня 2017 року ТОВ «Спектр» звернулося до юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (павільйон). 12 липня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Поляковим М. О. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 36104336 з посиланням на те, що заявлене речове право не підлягає державній реєстрації, оскільки павільйон не є капітальною спорудою.
 
Висновок суду касаційної інстанції: відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнання права власності. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що правомірне розміщення на земельній ділянці одного власника об`єкта рухомого майна (зокрема, малої архітектурної форми) іншого власника, наприклад, на умовах оренди, не обмежує прав власника після того, як строк користування землею власника рухомого майна закінчиться (зокрема, після закінчення строку договору оренди). Натомість знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.
 
Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), на які посилалася особа в касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом установлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) та на які посилалася особа в касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.
 
Керуючись статтями 260, 396, 400, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Закрити касаційне провадження в справі № 663/1174/18 за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09 липня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме - застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                      В. І. Крат
 
Судді                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                         І. О. Дундар
 
                                                                                                               Є. В. Краснощоков
 
                                                                                         М. М. Русинчук