Номер провадження: 33/813/1313/21
Номер справи місцевого суду: 495/2964/21 
Головуючий у першій інстанції Савицький С.І. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Шаркевича Віктора Трофимовича  на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.

Відповідно до постанови суду, 19 квітня 2021 року о 00:25 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мопедом) марки «Honda» по вулиці Центральній біля будинку 15, село Шабо, Білгород-Дністровський район, Одеська область, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення координації рухів, порушення мови, поведінки, різкий запах алкоголю с порожнини рота, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгер» та проходження медогляду, відмовився у присутності двох свідків.
19 квітня 2021 року інспектор ВРПП Білгород-Дністровського ВРП ГУНП в Одеській області склав адміністративний протокол серії ДПР18 №502526 відносно ОСОБА_1 , яким зафіксовано порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою, 08.09.2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шаркевич В.Т. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

У судове засідання 25.10.2021 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Шаркевича В.Т. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою (а.с.60-61), однак доказів в підтвердження вищевказаного факту надано не було, а тому для недопущення затягування судового процесу заява задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 2021 року о 00:25 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мопедом) марки «Honda» по вилиці Центральній біля будинку 15, село Шабо, Білгород-Дністровський район, Одеська область з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення координації рухів, порушення мови, поведінки, різкий запах алкоголю с порожнини рота, від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та проходження медогляду відмовився у присутності двох свідків.
Згідно п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу 1 цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Тобто, зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення.

У зв`язку з цим, у відношенні ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції 19.04.2021 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 502526, згідно якого дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини беззаперечно підтверджуються наданими суду матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №502526 від 19.04.2021 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 що було засвідчено їх підписом у протоколі про адміністративне правопорушення. Так, вказані свідки показали, що в їх присутності правопорушник ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці або проїхати до стаціонарного медичного закладу. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці або проїхати до стаціонарного медичного закладу також підтверджується відеозаписом, долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 КпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, Одеський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Також, суд обгрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи апелянта щодо невживання ним алкоголю не знаходять свого підтвердження та не підлягають оцінці, оскільки ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а відсутність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння повинна бути встановлена за результатами його огляду в закладах охорони здоров`я або приладу «Драгер», від проходження якого він відмовився.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було залучено свідків, так як об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків по справі не вбачається, при цьому свідки  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  вказали свої особисті відомості та поставили свої підписи. 

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання ПДР, необхідним і достатнім стягненням для правопорушника ОСОБА_1 буде накладення на нього стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
При цьому, при накладенні стягнення суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про   адміністративні правопорушення  є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування  обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення   виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень,   запобігання   правопорушенням, виховання   громадян   у   дусі   додержання   законів,  зміцнення законності.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про права людини і основоположні свободи» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шаркевича Віктора Трофимовича залишити без задоволення.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 01.11.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                        С.М. Сегеда