Ухвала
 
11 листопада 2021 року 
м. Київ
 
справа № 598/1252/19-ц
провадження № 61-15449св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М.,             Дикун С. І., Парандюк Т. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення дії, яка порушує право, та відшкодування моральної шкоди.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 61122410100:02:003:0636, загальною площею 0,0703 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству із вказаною земельною ділянкою знаходиться багатоквартирний житловий будинок, в якому вона проживає. На початку 2018 року відповідач на вказаній земельній ділянці почав зводити автомийку, хоча це не відповідає цільовому призначенню землі. З березня 2019 року і до цього часу вказана автомийка працює. В порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідач не мав права зводити та здійснювати діяльність мийки автомобілів на вказаній земельній ділянці, оскільки це не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки та у відповідача відсутні дозвільні документи на початок будівельних робіт з будівництва мийки та введення її в експлуатацію. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача їй завдано шкоду. Зокрема, під час роботи автомийки виникає підвищений рівень шуму, внаслідок чого вона не в змозі зосередитись на своїх справах чи роботі, яку виконує вдома за комп`ютером, не має можливості відпочити у себе в квартирі, спати вночі, так як автомийка працює після 22 години. Розміщення комплексу автосервісу біля житлового будинку (на відстані менше 50 м) порушує вимоги санітарних правил та при відсутності можливості встановлення необхідної санітарної зони є джерелом викидів шкідливих речовин та створення шуму. Крім того, створення комплексу автосервісу порушує будівельні норми. Вказаними незаконним діями відповідач також завдає їй моральних страждань. Вона постійно перебуває в стресовому, роздратованому стані та змушена докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача припинити діяльність автомийки самообслуговування на земельній ділянці, кадастровий номер: 61122410100:02:003:0636, загальною площею 0,0703 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.
 
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 лютого                   2021 року у складі судді Левків А. І., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи два протоколи замірів рівня шуму наданих сторонами, суд не може встановити, чи перевищує рівень шуму, внаслідок діяльності автомийки відповідача, в будинку позивача допустимі норми, які затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я від 22 лютого 2019 року № 463 «Про затвердження Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови», який набрав чинності 16 квітня 2019 року. Також позивачем не надано жодних доказів щодо шкідливих викидів у довкілля внаслідок діяльності автомийки, що б порушувало її права.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 припинити діяльність автомийки самообслуговування на земельній ділянці кадастровий номер: 61122410100:02:003:0636, загальною площею 0,0703 га, для будівництва                                    і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Додатковою постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року від 10 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт створення шуму у помешканні позивача та прибудинковій території, підтверджується протоколом від 27 березня 2019 року № 42-2 проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку проведеного в будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , інженером лабораторії фізичних факторів ДУ «Тернопільський обласний лабораторний центр» Міністерства охорони здоров`я України та постановою серії АПО18 від 10 травня             2019 року № 015905 Збаразького ВП ПВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у вигляді попередження за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 182 КупАП. Вказана постанова відповідачем не оскаржена. Крім того, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі постанови державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 грн за використання вказаної частини земельної ділянки для надання послуг з технічного обслуговування автотранспортних засобів у порушення пункту «а» частини першої статті 91 ЗК України. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17,               11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, 30 січня 2019 року у справі                      № 569/17272/15-ц; Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 460/2545/17, 25 квітня 2018 року у справі № 912/1673/17, 20 вересня 2018 року у справі                           № 686/23731/15-ц, 27 листопада 2019 року у справі № 753/7093/16-ц, 09 вересня     2020 року у справі № 502/1614/17, 07 квітня 2021 року у справі № 308/13730/15.
 
У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що постанови Верховного Суду, на які посилається заявник, ухвалені у справах з іншими правовідносинами та предметом спору. Позивачем доведено факт незаконної діяльності автомийки підтверджується відповідними доказами. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Обставини, встановлені судами 
 
Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки від 09 квітня 2019 року, під час обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер: 6122410100:02:003:0636, виявлено, що частина вказаної земельної ділянки площею 0,16 га, на якій знаходиться приміщення автомийки самообслуговування, використовується для надання послуг з технічного обслуговування автотранспортних засобів, чим порушено вимоги пункту «а» частини першої статті 91 ЗК України.
 
Приписом Головного управління Держгеокадастру від 09 квітня 2019 року зобов`язано усунути виявлене порушення у тридцятиденний термін. Припис вручено ОСОБА_2 . 
 
Постановою державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про накладення адміністративного стягнення від 09 квітня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 53 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, за використання вказаної частини земельної ділянки для надання послуг з технічного обслуговування автотранспортних засобів, чим порушено пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України.
 
Протоколом від 27 березня 2019 року № 42-2 проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку проведеного в будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , інженером лабораторії фізичних факторів ДУ «Тернопільський обласний лабораторний центр» Міністерства охорони здоров`я України встановлено, що в точці проведення замірів шуму від автомийки самообслуговування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у вітальні приватного житлового будинку на АДРЕСА_1 , еквівалентний рівень звуку перевищує допустимі норми на 17 дБА, при нормі 40 дБА, згідно з вимогами «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» № 173 від 19 червня 1996 року. В точці проведення замірів шуму від автомийки самообслуговування, яка знаходиться за адресою:                  АДРЕСА_1 , на прибудинковій території приватного житлового будинку еквівалентний рівень звуку перевищує допустимі норми на 17 дБА, при нормі 65 дБА та максимальний рівень звуку перевищує допустимі норми на 15,8 дБА при нормі 80 дБА, згідно з вимогами «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» від 19 червня 1996 року № 173.
 
Постановою серії АПО18 від 10 травня 2019 року № 015905 Збаразького ВП ПВП ГУНП в Тернопільській області на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 182 КУпАП за те, що 27 березня 2019 року приблизно о 23 годині 10 хвилин із його автомийки на АДРЕСА_1 , йшли шуми, чим порушував тишу в населеному пункті. За результатами розрахунку та дослідження встановлено, що рівень шуму від автомийки перевищує допустимі норми на 17 дБА.
 
Згідно з протоколом від 12 листопада 2019 року № 435/3 Тернопільської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на території житлової забудови, що розташована на АДРЕСА_2 , еквівалентний рівень шуму від автомийки, що розташована на АДРЕСА_1 , становить 57 дБА при нормі                    65 дБА, максимальний рівень шуму становить 64 ДбА при нормі 80 дБА, згідно                         з вимогами ДСП від 16 червня 1996 року № 173 на території автомийки еквівалентний рівень шуму становить 78 дБА, максимальний рівень шуму становить 83 дБА.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, правильно встановивши обставини справи, обґрунтованого виходив із того, що функціонування автомийки самообслуговування на земельній ділянці, кадастровий номер: 61122410100:02:003:0636, загальною площею 0,0703 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , створює шумове навантаження, яке перевищує допустимі норми. Вказані обставини не спростовані ОСОБА_2 , що свідчить про обґрунтованість вимог позивача на момент звернення до суду. 
 
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що належна відповідачу земельна ділянка, на якій здійснено будівництво автомийки, використовується не за цільовим призначенням. 
 
Позивач у позасудовому порядку зверталася до органів місцевого самоврядування, Національної поліції, до обов`язків яких входить здійснення заходів щодо усунення небезпечних факторів середовища життєдіяльності людини, проте заходи адміністративного впливу не мали бажаного ефекту, відповідачем не усунуто порушення шляхом припинення діяльності автомийки.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що протягом декількох років у зв`язку із функціонуванням автомийки, яка належить ОСОБА_2 , створювалось шумове навантаження для мешканців будинку у якому проживає ОСОБА_1 , яке перевищувало допустимі норми, що підтверджується достатніми доказами, а тому висновки про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, у зв`язку із порушенням санітарного законодавства, є обґрунтованими.
Нормативно-правове обґрунтування
 
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України, у редакції, чинній із 08 лютого      2020 року учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Так підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі став пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме не урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі                      № 338/180/17, 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, 30 січня 2019 року                      у справі № 569/17272/15-ц; Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі                       № 460/2545/17, 25 квітня 2018 року у справі № 912/1673/17, 20 вересня 2018 року                   у справі № 686/23731/15-ц, 27 листопада 2019 року у справі № 753/7093/16-ц,                      09 вересня 2020 року у справі № 502/1614/17, 07 квітня 2021 року у справі                           № 308/13730/15.
 
Оцінюючи доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, сформульованих у наведених постановах,   Верховний Суд  виходить із такого.
 
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
 
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. 
 
У справі № 338/180/17 Великої Палати Верховного Суду вирішувалось питання про стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів, трьох процентів річних                  і інфляційних втрат.
 
У праві № 912/1673/17 вирішувалось питання про визнання недійсними змін до статуту ТОВ «Джерело Сімпл» щодо зміни місцезнаходження товариства та скасування державної реєстрації цих змін.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі                № 905/1926/16 сформульовано висновок про те, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача надати акт приймання-передачі електроенергії за договором купівлі-продажу не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.
 
Предметом спору у справі № 569/17272/15-ц було зобов`язання ПП «ТРК «Сфера-ТВ» здійснити публікацію про порушення авторських прав ОСОБА_4 і ТОВ «ТРК «Рівне 1» на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» на офіційному сайті відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ПП «ТРК «Сфера-ТВ» на користь ТОВ «ТРК «Рівне 1» суму компенсації за використання твору у шести програмах «Чоловічі розваги».
 
У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 502/1614/17 Верховний Суд погодився з тим, що оскільки на момент державної реєстрації права оренди право оренди у ТОВ «Південне-1» було відсутнім, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність порушення прав та інтересів позивача та відмовили у задоволенні первісних позовних вимог.
 
У постанові Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 460/2545/17                   ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» у 2014 році забезпечило позивачам, як внутрішньо переміщеним особам, сім`ї судді Брянківського міського суду Луганської області лише безоплатне тимчасове проживання на території санаторію за умови оплати вартості комунальних послуг, і останні не набули права постійного користування майном підприємства, яке належить державі та відноситься до цілісного майнового комплексу ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло».
 
У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 753/7093/16-ц сформульовано висновок про те, що керуючись статтею 109 ЖК УРСРсуд, задовольняючи позовні вимоги про виселення, зобов`язаний вказати в рішенні інше жиле приміщення, куди мають виселити особу, а не з`ясовувати в якому стані знаходиться дане приміщення.
 
У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц сформульовано висновок про те, що на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Разом з тим суди не врахували, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він                                       є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
 
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 308/13730/15, зроблено висновок про те, що суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно                  з висновком експерта металевий гараж влаштований перед вікном першого поверху дворового фасаду будівлі, від виступаючої частини а саме від зовнішньої стіни содової клітини на відстані від 2,4 м, від фундаменту витяжної труби котельні -                     2 м, в зв`язку з чим виникають певні незручності в доступі до дворового фасаду                     в частині розташування гаражу та користуванні земельною ділянкою. Отже, встановивши, що позивач є власником нежитлового приміщення на першому поверсі, біля якого встановлено металевий гараж, яким користується відповідач, що нею не заперечується, дозвільна документація на встановлення якого відсутня, а сам гараж створює перешкоди Закарпатській обласній колегії адвокатів у користуванні земельною ділянкою та власною будівлею, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
 
Наведене дає підстави для висновку, що заявником у касаційній скарзі наведено приклади судових справ, у яких відсутній тотожній об`єкт та предмет правового регулювання у порівнянні із розглядуваною справою. 
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
Оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшла свого підтвердження, так як після відкриття касаційного провадження та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.
 
25 жовтня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року.
 
З огляду на те, що Верховний Суд у попередньому судовому засіданні дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження, тому відсутні підстави для вирішення питання про зупинення виконання оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.  
 
Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              Г. І. Усик