справа № 369/7755/21                                   головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/13197/2021         суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
06 жовтня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Верланова С.М.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, - 
В С Т А Н О В И В: 
 
         У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_3 автомобіль марки Mersedes-Benz, модель Vito, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . 
ОСОБА_1 також подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на вищезазначене майно.
Заява обґрунтована тим, що подружжям за час шлюбу було придбано квартиру та два автомобілі. Позивачу стало відомо, що відповідач має намір самостійно та без погодження із нею відчужити майно на користь третіх осіб. Відповідач розмістив відповідні оголошення в мережі інтернет. Така поведінка ОСОБА_3 викликає у позивача обґрунтовані підстави стверджувати, що ще до винесення судового рішення у справі він вчинить дії, направлені на відчуження майна, яке належить їй на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з цим, існує нагальна необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно.     
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що вона в порядку поділу майна подружжя просить розділити майно між сторонами, а саме квартиру та два транспортні засоби. Оскільки вказане майно зареєстроване на ім`я відповідача, останній, як власник спірної квартири та двох спірних транспортних засобів, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог. Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним. Стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту не відповідає вимогам закону. Місцевий суд не звернув уваги, що наявність у відповідача права власності на спірне майно, наявність у нього усіх оригіналів необхідних для цього документів свідчить про його можливість безперешкодно відчужити майно в будь-який момент. Суд першої інстанції не врахував, що у такому випадку це утруднить виконання судового рішення, адже, позивачу доведеться вживати додаткових заходів по поданню окремих позовних заяв з приводу оспорювання вчинюваних правочинів. Стверджуючи про недоведення вчинення відповідачем будь-яких підготовчих дій до реалізації майна, суд так і не надав належної оцінки як тим обставинам, що відповідач, як власник майна має всі можливості його відчужити, так і наявним оголошенням про продаж майна, розміщених в мережі Інтернет на відповідних профільних веб-сайтах.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наміри відповідача вчиняти дії щодо продажу квартири та транспортних засобів, які є предметом позову у справі. Позивачем не наведено обґрунтування щодо потенційної реалізації спірного майна або вчинення будь-яких підготовчих дій до реалізації цього майна. Недоведеними є обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд врахував, що транспортні засоби, які є предметом спору, зареєстровані за позивачем.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 просить поділити квартиру та два автомобілі, які, як зазначає позивач, є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач вказує, що майно, яке є предметом позову, зареєстроване за відповідачем. У той же час, на підтвердження зазначених обставин позивач надала суду лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який підтверджує факт реєстрації за відповідачем права власності на квартиру. У матеріалах справи відсутні докази того, що автомобілі марки Mersedes-Benz та марки Skodaналежать на праві власності відповідачу.   
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою в частині, що стосується накладення арешту на квартиру, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, існують ризики щодо відчуження відповідачем нерухомого майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Натомість, відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене, помилково пославшись на те, що позивачем не наведено обґрунтування щодо потенційної реалізації спірного майна або вчинення будь-яких підготовчих дій до реалізації цього майна. 
При цьому, суд також не взяв до уваги висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
 За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям постанови по суті вимог заявника. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову.
Заяву ОСОБА_1  про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 393292732224) та належить на праві власності ОСОБА_3 .
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Стягувач:  ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Боржник: ОСОБА_3 , місце проживання -  АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Постанова підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень. 
Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.
Повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                        Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                              Кашперська Т.Ц.
                                      
                                                                                              Верланов С.М.