ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/962/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/6993/20 Категорія: 304090000 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;
особа, яка подає апеляційну скаргу – Начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - Зінник Світлана Миколаївна

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Кондрацької Н.М. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси 02.02.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення заборгованості, -

        в с т а н о в и в :

 
       05.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення заборгованості з виплати пенсії.
        ОСОБА_1 позовні вимоги обгрунтовує тим, що після перерахунку пенсії на підставі рішення Черкаського адміністративного окружного суду, згідно довідки ГУ ПФУ в Черкаській області від 18.06.2020 року № 2300-0326-8/28481 заборгованість з виплати пенсії перед ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 14.02.2020 року включно становить 36570,49 грн. у відповідності до розрахунку управління Пенсійного фонду.
       Позивач вказує в позовній заяві, що листом ГУ ПФУ в Черкаській області від 08.09.2020 року № 5144-5466/Ш-03/8-2300/20, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті заборгованості пенсії з підстав відсутності відповідного фінансування з Державного бюджету України. 
       У зв`язку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_1 просить стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заборгованість з виплати пенсії в сумі 36 570,49 грн., нарахованої як доплата за період з 01.01. 2018 року по 14.02. 2020 року.
       Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення заборгованості – задоволено.
       Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження за адресою:18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПО 21366538) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 14.02.2020 року в сумі 36 570,49 грн.
       Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження за адресою:18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Черкаській області в особі начальника Зінник С.М. оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 15.04. 2021 року.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2021 року винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню. При цьому, посилається скаржник, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт, що з моменту набрання рішення суду законної сили, ОСОБА_1 отримує виплату пенсії в новому, перерахованому, збільшеному розмірі, який перераховано за рішенням суду. Таким чином, сума доплати на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі № 580/4031/19 складає 36570, 49 грн.
       В апеляційній скарзі скаржник стосовно виплати доплати пенсії за період з 01.01.2018 року до 14.02.2020 року у сумі 36570,49 грн. зазначає наступне.
       Скаржником в апеляційній скарзі зазначається, що органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій лише в межах видатків, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету та бюджету Пенсійного фонду України.
       Представник скаржника посилається, що виплата ОСОБА_1 доплати до пенсії за період з 01.01.2018 року до 14.02.2020 року в розмірі 36570,49 грн., на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі № 580/4031/19, здійснюватиметься в межах, затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, та у порядку черговості, у разі наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.
       За таких обставин, скаржник вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , здійснює порушення такої черговості, що призведе до порушення прав громадян, закріплених в Конституції України, та до порушень Закону України від 30.05.2014 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», посилається представник скаржника в апеляційній скарзі.
       Фактична невиплата нарахованої доплати пенсії ОСОБА_1 зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником у яких є Пенсійний фонд України, спрямовується на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх надходження, що жодним чином не може свідчити про умисне невиконання, чи про бездіяльність Головного управління при виконанні рішення суду.
       Скаржник також посилається, що Головне управління здійснило конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі № 580/4031/19, а саме: здійснило перерахунок пенсії; включило рішення суду в реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою; визначило розмір доплати, що підлягає до виплати – 36570,49 грн., про що і був проінформований ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі начальник ГУ ПФУ в Черкаській області Зінник С.М. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2021 року по справі № 711/6993/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення заборгованості та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       01 червня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Шимановського А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
       В обґрунтування відзиву вказується, що позивач ОСОБА_1 вважає, що рішення суду від 02.02.2021 року є законним, тому апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.
       Представник позивача звертає увагу у відзиві на те, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року встановлено протиправність дій відповідача щодо безпідставного зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 .
       Він посилається, що судом встановлено, що ГУ ПФУ в Черкаській області безпідставно з 01.01.2018 року виплачує пенсію позивачу ОСОБА_1 на 15% меншу, ніж вимагає закон. Тому представник позивача вважає, що ГУ ПФУ в Черкаській області допустило виникнення перед ОСОБА_1 заборгованості в сумі 36 570,49 грн., що крім рішення від 15.01.2020 року, підтверджується також і довідкою, виданою відповідачем.
       Представник позивача вважає, що вина відповідача у виникненні заборгованості перед позивачем ОСОБА_1 є доведеною. Представник позивача – адвокат Шимановський А.В., зазначає, що позиція відповідача ГУ ПФУ в Черкаській області зводиться лише до того, що позивачу необхідно відмовити у виплаті заборгованості по виплаті пенсії з підстав відсутності відповідного фінансування з Державного бюджету України, тому він вважає необґрунтованою вказану позицію відповідача, оскільки право позивача на отримання пенсії у відповідному розмірі та стягнення заборгованості з виплати пенсії закріплене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що також підтверджено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі № 580/4031/19.
       Чинним законодавством не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності державної установи, як відсутність у боржника необхідних коштів, вказує представник позивача.
       У відзиві представник позивача зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежності від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6 –рп/2007 року).
       Зокрема, посилається представник позивача, у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (п.п.3.2).
       У відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Шимановський А.В. просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Черкаській області від 14.04.2021 року залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2021 року – залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
       Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду, вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін згідно вимог процесуального законодавства.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
       У відповідності до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       Згідно до частини 2 вказаної вище статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
       Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
       Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по виплаті пенсії, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що оскільки заборгованість з виплати позивачу пенсії за період з 01.01.2018 року по 14.02.2020 року розрахована самим відповідачем, підтверджена розрахунками управління Пенсійного фонду, що вказано у довідці, розмір заборгованості сторонами не оспорюється, тому наявні всі підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі та стягнення заборгованості по виплаті пенсії з відповідача на користь позивача.
       Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення з ГУ ПФ України на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії у розмірі 36 570,49 грн., вказав у рішенні, що відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права позивача.
       Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із прийнятим рішенням районного суду, оскільки, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі у цивільному провадженні, суд першої інстанції допустився помилки, так як невірно визначив предметну юрисдикцію спору, не звернувши уваги, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, так як суд хибно дійшов висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства за встановлених обставин.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. 
       В статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. 
       Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
       Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
       Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
       З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
       Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.
       Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. 
       Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
       Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб?єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
       Предметна юрисдикція це – розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних справ. Кожен суд має право розглядати та вирішувати тільки ті справи ( спори ), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.
       При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених нею вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
       Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб?єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа, по – третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.
       Разом з тим, суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмету, але судами різних інстанцій.
       За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом. 
       Відповідно до ч. 1 статті 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
       Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
       Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін є фізичною особою, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
       Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно – правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.
       У відповідності до пункту 1 частини 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно – правовий спір. 
       Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв?язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов?язує надавати такі послуги виключно суб?єкта владних повноважень, і спір виник у зв?язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб?єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв?язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб?єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
       Публічно – правовий характер спору визначається тим, що вказані суб?єкти наділені владно- управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічної влади. 
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов?язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов?язаних з реалізацією публічної влади.
       Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.         Суб?єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб?єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, що визначено пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України.
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
       Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб?єкта владних повноважень, що виникають у зв?язку зі здійсненням суб?єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
       Публічно-правовий спір має особливий суб?єктний склад. Участь суб?єкта владних повноважень є обов?язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб?єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з?ясовувати, у зв?язку із чим виник спір, та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
       Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.
       Колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі, спір стосовно не виплаченої пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади, як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. 
       Вказаний висновок підтверджується і правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 219/ 11809 / 15 а провадження № 11-943 апп 19, яка є обов`язковою для всіх судів України.
       Велика Палата підсумувала, що спір, який виник у справі між позивачем та відповідачем органом ПФУ, як органом виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону № 2050 – ІІІ є публічно правовим.
       Суть та суб?єкний склад спірних правовідносин вказують на те, що заявлений у цій справі спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 року із визначенням основного розміру пенсії 85% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
       21.02.2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду.
       30.09.2020 року постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року на підставі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.
       Судом встановлено, що на виконання рішення Черкаського окружного  адміністративного суду від 15.01.2020 року, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу ОСОБА_1 із визначенням основного розміру пенсії 85% сум грошового забезпечення.
       Разом з тим, залишається не виплачена сума, яка виникла після перерахунку за період з 01.01.2018 року по 14.02.2020 року включно.
       Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області від 18.06.2020 року № 2300-0326-8/28481 заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати йому пенсії за період з 01.01.2018 року по 14.02.2020 року включно становить 36570,49 грн., яка включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів (далі Порядок), визначеному рішеннями суду; нормативно-правовий акт № 649 від 22.08.2018" постановою КМ України від 22.08.2018 року за № 649.
26.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Черкаській області з вимогою виплатити йому заборгованість по пенсії в сумі 36 570,49 грн.
       Листом ГУ ПФУ в Черкаській області від 08.09.2020 року № 5144-5466/Ш-03/8-2300/20 відмовлено у виплаті заборгованості по пенсії з підстав відсутності відповідного фінансування з Державного бюджету України.
       Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов?язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.
       Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов?язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.
       Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об?єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об?єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійному фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.
       Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 вказаного Положення).
       Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 зазначеного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
       Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб?єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
       Із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість з виплати пенсії в розмірі 36570, 49 грн.
       Відповідачем є Головне управління пенсійного фонду у Черкаській області – суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії. 
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що, відкриваючи провадження у справі та вирішуючи спір, суд першої інстанції невірно визначив предметну юрисдикцію спору, не врахував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 759/9631/17, згідно якої, спір, який виник у справі між позивачем та органом ПФУ як органом виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції є публічно правовим, та зробив помилковий висновок, що спір стосовно не виплаченої пенсії повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства. Такий висновок підтверджений і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 219/ 11809 / 15 а провадження № 11-943 апп 19, яка є обов`язковою для всіх судів України.
       Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям  постанови про закриття провадження у справі,оскільки згідно до частини 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
       Отже, доводи скаржника підлягають частковому задоволенню лише щодо вимог про скасування рішення суду, але в іншій частині вимог апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позову є безпідставними.
       Закриваючи провадження у справі, скасувавши рішення районного суду, апеляційний суд роз?яснює Шимановському В.М. що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду і ОСОБА_1 вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
       Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,- 
п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області – задовольнити частково.
       Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення заборгованості – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення заборгованості – закрити.
       Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його позовних вимог відноситься до юрисдикції адміністративного суду.
       Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статті 256 ЦПК України він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 10. 12. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук