Справа № 462/8100/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/1015/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І. Савуляка Р.В.
секретар Савчук Г.В.
З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Бобикайло Н.І., представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Акімової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №462/8100/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бобикайло Назара Ігоровича на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача  ОСОБА_2 на її користь відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 184 052 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. 
В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 24.06.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 140 462, 00 грн. компенсації вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет» та 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці, припинивши право власності на вказані частки. 
Додатковим рішенням апеляційного суду Львівської області від 29.12.2010 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частину земельної ділянки площею 0,491 га, що знаходиться в районі на АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет» та 1/6 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці.
На підставі вказаних рішень було видано виконавчий лист, який надалі пред`явлено до виконання в Залізничний відділ ДВС ЛМУЮ та 04.08.2010 року постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУ відкрито виконавче провадження з виконання вказаних виконавчих листів. 
У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем судового рішення щодо виплати грошової компенсації та ухиленням від проведення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 0,0491 га, за адресою на АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет» позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про зобов`язання ОСОБА_2 зареєструвати право власності на згадані квартиру та земельну ділянку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.12.2013 року ОСОБА_2 зобов`язано в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили звернутись до реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції і у встановленому порядку зареєстровати своє право власності на квартиру та земельну ділянку. В порядку примусового виконання вказаного рішення постановою державного виконавця Залізничного районного суду м. Львова відкрито виконавче провадження та надано відповідачу строк для виконання рішення суду. Однак, відповідачем не було виконано ні рішення про стягнення компенсації, ні рішення про зобов`язання зареєструвати право власності, у зв`язку з чим державний виконавець в межах примусового виконання рішення щодо зобов`язання про реєстрацію права власності звернувся з поданням про внесення відомостей в ЄРДР і з даного приводу відкрито кримінальне провадження. Рішення про стягнення компенсації у сумі 140 462, 00 грн. відповідачем виконано лише 15.07.2019 року, виконавче провадження, що стосувалось стягнення компенсації, постановою державного виконавця від 26.07.2019 року закінчено виконавче провадження. При цьому, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2019 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Позивач покликається на те, що внаслідок тривалого невиконання відповідачем рішення суду про виплату компенсації вартості вищевказаної квартири, їй завдано значної майнової шкоди, оскільки за час невиконання рішення суду, вартість майна, що їй належало, істотно знецінилась і на даний час не відповідає вартості такого майна, яка більше, ніж в два рази збільшилась і на даний час становить 326 514,00 грн. Тому, просить стягнути на її користь відшкодування шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення - грошову компенсацію, яка становить 184 052,00 грн. Крім того, вчиненим ОСОБА_2 злочином завдано моральної шкоди, яка проявилась у душевних стражданнях, внаслідок тривалого невиконання відповідачем рішення суду та порушення її законних прав та оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. 
Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник позивача-адвокат Бобикайло Н.І. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним , а висновки суду невірними. Стверджує, що відповідач умисно не виконував рішення суду у зв`язку з чим було розпочате кримінальне провадження. Звертає увагу, що звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав є підтвердженням вини відповідача також у несплаті грошової компенсації на підставі рішення суду, а тому суд не врахував, що внаслідок невиконання рішення відповідачем їй завдана значна майнова шкода, яка полягає у тому, що компенсація вартості майна істотно знецінилась і на час його виконання не відповідала дійсній вартості майна, що стверджується висновком оціночно-будівельної експертизи. Відтак, висновок суду про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між винним діями відповідача, які проявились в умисному невиконанні рішення суду та шкодою заявленою у вигляді знецінення виплаченої компенсації не відповідає матеріалам справи. Щодо завдання моральної шкоди зазначає, що відповідач протягом тривалого часу, а саме дев`яти років почував себе безкарно відверто порушуючи її права невиконанням судового рішення внаслідок цього вона переносила душевні страждання від невизначеності ситуації за якої позбувшись частки у праві власності цінного нерухомого майна, яке могла б використовувати не отримала встановленої судом грошової компенсації. Звертає увагу, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
На виконання вимог ст.360 ЦПК України представником відповідача адвокатом Акімовою О.О. подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник відповідача зазначає, що вважає рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Бобикайло Н.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача-адвоката Акімвої О.О., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
Відповідно до частин 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено такі обставини.
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24.06.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , 140 462 компенсації вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет» та 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці, припинивши право власності ОСОБА_3 в цій частині.
Додатковим рішення апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2010 року доповнено резолютивну частину рішення апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2010 року абзацом 3 такого змісту: «Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет» та 1/6 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва дачного будинку на вказаній земельній ділянці.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2013 року зобов`язано ОСОБА_2 в місячний строк з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили звернутись до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції і у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 звернутись до Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» і у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на земельну ділянку площею 0, 0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет».
27.05.2014 року Державним виконавцем Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о у зв`язку із невиконання боржником рішення суду скеровано у Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Л/о заяву про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та притягнути ОСОБА_2 до відповідальності згідно із законом за невиконання рішення суду.
Відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2019 року у кримінальному провадженні № 462/6214/17 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 382 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження факту заподіяння, заявленої позивачем, шкоди саме внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення у вигляді невиконання рішенням суду, яке стосувалось іншого предмету спору, в матеріалах справи не міститься.
Відсутність одного із елементів, як підстави для відшкодування шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини, пов`язані із невиконанням грошового зобов`язання.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.
Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.
Відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предметом доказування під час розгляду справи є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.
Спір у справі стосується відшкодування майнової та немайнової шкоди, завданої позивачу як потерпілій внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. за №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Суд першої інстанції оцінивши підстави та предмет даного позову, дійшов правильного висновку про те, що даний спір виник внаслідок того, що відбулося знецінення виплаченої відповідачем компенсації майна, яка була стягнута рішенням суду , однак не виплачена вчасно, а не на підставі кримінального правопорушення як вважає позивач. 
Наведене стверджується тим, що предметом цього позову є стягнення різниці між вартістю майна на час звернення до суду і розміром грошової компенсації присудженої рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2010 року в розмірі 184 052,00 грн. 
Судом правильно зазначено, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди саме внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення у вигляді невиконання рішення суду.
Як вбачається з позовної заяви, завдану майнову шкоду позивач обґрунтовує висновком оціночно-будівельної експертизи, в якій вказано, що вартість майна за яке присуджена компенсація збільшилась, однак як вірно зазначено судом кримінальна справа була порушена за невиконання позивачем рішення про зобов`язання ОСОБА_2 зареєструвати право власності на квартиру та на земельну ділянку, а не з підстав невиконання рішення про стягнення компенсації в сумі 140 462 грн.
Однією із підстав для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями особи та наслідками, що настали у вигляді заподіяної шкоди.
Так як наслідків між винними діями ОСОБА_2 щодо невиконання рішення, яким його зобов`язано зареєструвати за собою право власності на квартиру та земельну ділянку у вигляді шкоди, яка на думку позивача завдана внаслідок знецінення вартості компенсації та збільшення вартості майна за яке їй присуджена ця компенсація судом не встановлено, останній дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. 
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин(п.п.1,3 ч.1 ст.264 ЦПК України).
Так, відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2019 року у кримінальному провадженні № 462/6214/17, дії ОСОБА_2 кваліфіковано як вчинення умисного невиконання рішення апеляційного суду Львівської області від 02.02.2013 року, яким ОСОБА_2 зобов`язано в місячний строк звернутись до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції і у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 та до Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» і у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на земельну ділянку площею 0, 0491 га, що знаходиться в районі АДРЕСА_2 в дачному кооперативі «Айдарет».
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не виконував рішення щодо сплати компенсації, внаслідок чого вартість майна за яке вона була присуджена істотно збільшилась, тобто не стосуються рішення за невиконання якого відповідач обвинувачувався у вчиненні злочину. 
Щодо тверджень про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зважаючи на те, що вина ОСОБА_2 щодо невиконання рішення про стягнення компенсації, внаслідок чого збільшилася вартість майна за яке вона була присуджена не встановлена, підстав для відшкодування моральної шкоди немає. 
Зокрема, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач мав фінансову спроможність виконати рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2010 року про сплату компенсації в розмірі 140 462 грн., однак ухилявся від виконання цього рішення. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2010 року між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.
Суд першої інстанції розглядаючи дану справу вірно визначив характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову та ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.ст.374 ч.1 п.1,375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобикайло Назара Ігоровича залишити без задоволення.
Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш
Судді: Т.І.Приколота        
                                                                       Р.В.Савуляк