ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 500/3073/21 пров. № А/857/18170/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Юник А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Подлісна І.М., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль, 
дата складання повного тексту рішення – 20 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив: визнати протиправними дії в частині відмови у списанні сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а також штрафів та пені у зв`язку з недотриманням вимог пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що викладена у листі від 03 березня 2021 року № 3254/619-00-64-01/4892; зобов`язати вчинити дії щодо списання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 38888,74 грн, що були нараховані як особі, що провадить незалежну професійну діяльність за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що надіслав відповідачу заяву від 26 лютого 2021 року щодо списання заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. На день подання заяви за період з 01 січня 2017 року, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність прибутку від такої діяльності не отримував, а також подав усю необхідну звітність по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Одночасно з заявою подав відповідачу заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків від 25 лютого 2021 року (далі - Форма № 8-ОПП) та заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску від 25 лютого 2021 року (далі - Форма № 7-ЄСВ). У відповідь на заяву про надання інформації та копій документів, у зв`язку з наявними відомостями щодо протиправних та незаконних дій Головного управління ДПС у Тернопільській області за наслідками розгляду заяви форми № 7-ЄСВ та форми № 8-ОПП, 05 травня 2021 року надійшов лист відповідача від 30 квітня 2021 року № 6754/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 , у якому повторно наголошено на тому, що заяви форми № 7-ЄСВ від 25 лютого 2021 року № б/н та форма № 8-ОПП від 25 лютого 2021 року № б/н залишено без виконання, у зв`язку із порушенням при їх поданні вимог, визначених нормативно-правовими актами, а суми недоїмки не підлягають списанню, у зв`язку з тим, що позивач продовжує перебувати платником єдиного внеску та перебувати на податковому обліку у відповідача, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Тернопільській області в частині відмови у списанні ОСОБА_1 сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а також штрафів та пені у зв`язку з недотриманням вимог пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що викладена у листі від 03 березня 2021 року № 3254/619-00-64-01/4892. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області вчинити дії щодо списання ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 38888,74 грн, що були нараховані ОСОБА_1 , як особі, що провадить незалежну професійну діяльність за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач за результатами розгляду заяви позивача не прийнявши рішення, передбаченого абзацом четвертим пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допустив протиправну бездіяльність. Також, оскільки на підтвердження фактичного понесення витрат на правничу допомогу, позивач долучив до матеріалів справи рахунок на оплату від 12 травня 2021 року № 12/05/2021 на суму 7000,00 грн, то такі витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Тернопільській  області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до інформаційних баз даних позивач перебуває на податковому обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та не відноситься до переліку осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску. Законом передбачено списання заборгованості в разі виконання сукупно двох умов: подання заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності. Проте, позивачем виконано лише умову подання звітності, а проігноровано подання заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску. Позивачем не подавалося підтвердження припинення незалежної професійної діяльності, зокрема відомості (витяг) з реєстру, а також у відповідних заявах за формою № 7-ЄСВ та № 8-ОПП зазначається, що причинами (підставами) для припинення діяльності було власне рішення та орган, який прийняв відповідне рішення – ОСОБА_1 . Також, щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то позивачем не додано документів, що свідчать про сплату гонорару та оскільки, позивач є особою, яка здійснює адвокатську діяльність, то відповідно послуги щодо надання професійної правничої допомоги не були необхідністю, без якої позивач не міг обійтися самостійно, а тому стягнення витрат на правничу допомогу є неправомірним.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що законом визначено виключно дві самостійні вимоги, що можуть бути підставами у відмові в списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені. Такий перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Позивачем було подано усю звітність та заяву щодо здійснення дій по списанню заборгованості зі сплати єдиного внеску  на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Щодо витрат на правничу допомогу, то наявність у особи статусу «адвоката» не позбавляє та жодним чином не обмежує таку особу в праві на отримання професійної правничої допомоги від інших осіб.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до інформації, яка міститься у інформаційній системі «Податковий блок. Облік платників податків», а саме: розділ «Реєстраційні дані», позивач зареєстрований як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю станом на 20 січня 2014 року та взятий на облік Тернопільською ДПІ станом на 14 січня 2015 року.
26 лютого 2021 року ОСОБА_1 було надіслано заяву від 26 лютого 2021 року щодо списання заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
На день подання заяви позивач за період з 01 січня 2017 року, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність прибутку від такої діяльності не отримував, а також подав усю необхідну звітність по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Одночасно з заявою позивач подав відповідачу заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків від 25 лютого 2021 року відносно позивача та заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску від 25 лютого 2021 року відносно позивача. Підтвердженням направлення заяви, форми № 8-ОПП та форми № 7-ЄСВ є фіскальні чеки ПАТ «УКРПОШТА» від 26 лютого 2021 року № 0420527269686, № 0420527269678, № 0420527269660. Підтвердженням отримання відповідачем заяви, форми № 8-ОПП та форми № 7-ЄСВ є роздруківки з офіційного веб-сайту ПАТ «УКРПОШТА» з розділу «Трекінг».
09 квітня 2021 року представником позивача адвокатом Любарцем Андрієм Юрійовичем Відповідачу було надіслано адвокатський запит від 09 квітня 2021 року № 09/04/2021-01 про надання інформації та копій документів, у якому просив відповідача надати інформацію та підтверджуючі документи щодо стану та наслідків розгляду відповідачем заяви.
22 квітня 2021 року від відповідача надійшов лист від 16 квітня 2021 року № 6271/6/19-00-24-04/9326, у якому зазначено, що подана позивачем заява, залишена без виконання, а заборгованість не підлягає списанню.
Крім того, 19 квітня 2021 року позивачем було отримано поштовим відправленням акт від 13 квітня 2021 року № 1515/1900-24-04/3218701032 про результати камеральної перевірки щодо подання звітності з єдиного внеску та декларацій про майновий стан і доходи та декларацій про майновий стан і доходи (за наявності) за період з 01 січня 2017 року до 01 грудня 2020 року та інформації даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків які отримували доходи з ознакою « 157» щодо наявності або відсутності доходу (прибутку) протягом періоду 01 січня 2017 року - 01 грудня 2020 року (далі - Акт камеральної перевірки).
У висновках акту камеральної перевірки зазначено, що заява позивача не підлягає виконанню, а заборгованість не підлягає списанню.
23 квітня 2021 року представником позивача відповідача було надіслано адвокатський запит від 23 квітня 2021 року № 23/04/2021-01 про надання інформації та копій документів, у зв`язку з наявними відомостями щодо протиправних та незаконних дій Головного управління ДПС у Тернопільській області за наслідками розгляду заяви, форми № 7-ЄСВ та форми № 8-ОПП.
05 травня 2021 року надійшов лист від відповідача від 30 квітня 2021 року № 6754/6/19-00-24-04/10492, у якому повторно наголосив на тому, що форма № 7-ЄСВ від 25 лютого 2021 року № б/н та форма № 8-ОПП від 25 лютого 2021 року № б/н залишено без виконання, у зв`язку із порушенням при їх поданні вимог, визначених нормативно-правовими актами, а суми недоїмки не підлягають списанню, у зв`язку з тим, що позивач продовжує перебувати платником єдиного внеску та перебувати на податковому обліку у відповідача, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).
13 травня 2020 року Верховною радою України прийнято Закон України №592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» (далі - Закон № 592-ІХ).
З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ слідує, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.
Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 592-ІХ цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Днем опублікування Закону № 592-ІХ є 02 червня 2020 року, а тому з 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону № 592-ІХ, відповідно до положень якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15 такого змісту: «Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»: а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше; б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:
1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»;
2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
Вищевказані норми Закону № 2464-VI визначають виключно дві самостійні вимоги, що можуть бути підставами у відмові списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені. Більше того, перелік даних підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.
Аналіз вищенаведених норм пунктів 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI дозволяє визначити коло осіб, на яких поширює свою дію вказана норма, порядок та умови подання відповідної заяви про списання недоїмки за період з 01 січня 2017 року, алгоритм дій податкового органу при розгляді такої заяви, вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні такої заяви, а також наслідки прийняття рішення про списання податкового боргу.
Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно із пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
З наявного в матеріалах справи Акта камеральної перевірки слідує, що: «Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині продовження перебування позивача як платника єдиного внеску та перебувати на обліку в ГУ ДПС у Тернопільській області як фізична особа, що займається незалежною професійною діяльністю, а тому заява від 26 лютого 2021 року б/н на списання суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, фізичним особам, які займаються незалежною професійною діяльністю, за період з 1 січня 2017 року по 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб не підлягає виконанню, а заборгованість в сумі 35588,74 грн не підлягає списанню».
Згідно роздруківки з особистого електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 , з розділу «Стан розрахунків з бюджетом», на момент подання даної позовної заяви, розмір заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску позивачем становить 38888,74 грн.
Метою вищевказаної камеральної перевірки була перевірка подання звітності з єдиного внеску та декларацій про майновий стан і доходи (за наявності) за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року та інформацію даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків які отримували доходи за ознакою « 157» щодо наявності або відсутності доходу (прибутку) протягом періоду з 01 січня 2017 року - 01 грудня 2020 року.
Із Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску слідує, що позивач, за період з 01 січня 2017 року та по 01 грудня 2020 року, жодного доходу (прибутку) від здійснення незалежної професійної діяльності не отримував, а також самостійно не сплачував в повному обсязі нараховані суми недоїмки.
Акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов`язковим документом, на підставі якого контролюючим органом може бути прийняте податкове рішення.
Контролюючий орган не позбавлений права фіксувати в акті перевірки обставини та викладати власні висновки щодо таких обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, складених на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що дії податкового органу щодо складення акту перевірки є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків із збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності фактів, які самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжують для нього обов`язкових юридичних наслідків.
Крім цього, у висновках Акту камеральної перевірки зазначено не результат перевірки подання звітності з єдиного внеску та декларацій про майновий стан і доходи (за наявності) за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, і не результати перевірки даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, які отримували доходи за ознакою « 157» щодо наявності або відсутності доходу (прибутку) протягом періоду з 01 січня 2017 року - 01 грудня 2020 року, а факт перебування позивача платником єдиного внеску, та перебування на податковому обліку у відповідача як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем було подано усю необхідну Звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у зв`язку з відсутністю перелічених у абзаці 5 пункту 9-15 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підстав для відмови у списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що позивач віднесений до кола осіб, що мають право на списання недоїмки, штрафів та пені на підставі Закону № 592-ІХ, ним виконано всі вимоги пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI для списання заборгованості, а саме: протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності п. 5 розділу І Закону № 592-ІХ до податкового органу за основним місцем обліку подано відповідну заяву про списання недоїмки та заяву про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітність за 2017-2020 роки.
З наявного в матеріалах справи листа від 30 квітня 2021 року № 6754/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 слідує, що відповідач дійшов висновку про порушення позивачем Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (далі Порядок № 1588), та Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162 (далі – Порядок № 1162), разом з цим рішення про відмову у списанні недоїмки не прийняв.
Натомість, з аналізу приписів Закону № 2464, з урахуванням Закону № 592-ІХ, та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України за № 449 від 20 квітня 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (далі по тексту Інструкція № 449), слідує, що жоден з вказаних нормативно-правових актів не наділяє контролюючий орган правом відмовляти у задоволенні заяви про списання недоїмки в порядку, визначеному пунктом 9-15 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI з підстав порушення позивачем вимог Порядку № 1588 та Порядку № 1162.
Вказане свідчить, що висновок контролюючого органу про надання відмови щодо списання суми недоїмки є протиправним та таким, що не узгоджується з вимогами Закону № 2464 та Інструкції № 449.
Також, з огляду на те, що на дату подання заяви від 26 лютого 2021 року був зареєстрований як самозайнята особа (адвокат), не отримував доходів від такої діяльності з 01 січня 2017 року та мав непогашені суми недоїмки, штрафів та пені у періоді з 01 січня 2017 року, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України від 13 травня 2020 року № 592-IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації по колу платників».
Згідно листа від 03 березня 2021 року № 3254/6/19-00-64-01/4892 відповідач посилається на відомості з Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/), відповідно до яких ОСОБА_1 з 20 січня 2014 року значиться у даному Реєстрі як адвокат, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Окрім того, в організаційно-правовій формі зазначено адвокатське об`єднання: «Адвокатське об`єднання «ЛЕГАЛ ГАРАНТІЄ» за адресою: 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Шульгиних, буд.16, кв.16.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.
Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, про що безпосередньо вказано у ч. 4 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Позивачем було здійснено запит від 17 травня 2021 року до Ради адвокатів Тернопільської області, в якому просив надати інформацію на підставі якого документу було змінено форму адвокатської діяльності адвоката ОСОБА_1 .
Листом від 17 травня 2021 року Рада адвокатів Тернопільської області повідомила, що форму адвокатської діяльності адвоката ОСОБА_1 змінено на підставі заяви від 26 лютого 2021 року з індивідуальної адвокатської діяльності на адвокатське об`єднання «ЛЕГАЛ ГАРАНТІЄ».
Разом з цим, будь-яких інших доказів в обґрунтування наявності підстав для відмови у списанні недоїмки, штрафів та пені, нарахованих позивачу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (отримання позивачем доходу (прибутку) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності пунктом 5 розділу I Закону № 592-ІХ та відсутності у нього суми недоїмки, у тому числі штрафів та пені, нарахованих на суми недоїмки).
За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що підставою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску є факт відсутності отриманого особою, що провадить незалежну професійну діяльність на загальній системі оподаткування доходу у період з 01 січня 2017 року.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у списанні сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а також штрафів та пені у зв`язку з недотриманням вимог пункту 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ, яка викладена у листі від 03 березня 2021 року № 3254/619-00-64-01/4892.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у Тернопільській області вчинити дії щодо списання ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 38 888,74 грн, що були нараховані ОСОБА_1 , як особі, що провадить незалежну професійну діяльність за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне матеріалами справи, а саме договором про надання правової допомоги № 12/05/2021-01 від 12 травня 2021 року, актом виконаних робіт від 24 травня 2021 року, рахунком на оплату від 12 травня 2021 року № 12/05/2021 та квитанцією № 9235-8547-1461-3386 від 16 червня 2021 року, належним чином підтверджено факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув вказану суму за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивач.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 500/3073/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.